Mord by

CHrISTMAS

25 pussel för att lösa brottet

Joel Jessup

Michael O'Mara Books Limited

Denna pocketutgåva publicerades första gången 2025 Michael O'Mara Books Limited 9 Lion Yard Tremadoc Road London SW4 7NQ
Representant för EU:authorised Rep Compliance Ltd Ground Floor 71 Baggot Street Lower Dublin D02 P593 Irland
Copyright © Michael O'Mara Books 2025 Illustrationer copyright © Peter Liddiard och Shutterstock
Alla rättigheter förbehållna. Du får inte kopiera, lagra, distribuera, överföra, reproducera eller på annat sätt göra denna publikation (eller någon del av den) tillgänglig i någon form eller på något sätt (elektroniskt, digitalt, optiskt, mekaniskt, genom fotokopiering, inspelning, maskinläsning, text-/datautvinning eller på annat sätt) utan föregående skriftligt tillstånd från utgivaren. Varje person som utför en obehörig handling i samband med denna publikation kan bli föremål för straffrättsligt åtal och civilrättsliga skadeståndsanspråk.
En CIP-katalogpost för denna bok finns tillgänglig från British Library.
Denna produkt är tillverkad av material från välskötta, FSC®-certifierade skogar och andra kontrollerade källor. Tillverkningsprocesserna överensstämmer med miljöbestämmelserna i ursprungslandet.
För ytterligare information, se www.mombooks.com/about/sustainability-climate-focus Rapportera eventuella säkerhetsproblem till product.safety@mombooks.com och se www.mombooks.com/contact/product-safety
UK ISBN: 978-1-78929-762-1 US ISBN: 978-1-78929-828-4
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10
Omslagets formgivning av Natasha Le Coultre Formgivning och sättning av Claire Cater Tryck och bindning av CPI Group (UK) Ltd, Croydon, CR0 4YY
www.mombooks.com

Innehåll
En guide till pusslen 7
Tack för hjälpen 9
Prolog 13
Kapitel 1: Julkubben 15
Kapitel 2: Snögubbe 23
Kapitel 3: Julgranskula 29
Kapitel 4: Julgran 39
Kapitel 5: Jultomten 45
Kapitel 6: Ängel 51
Kapitel 7: Släde 57
Kapitel 8: Julkaka 65
Kapitel 9: Stearinljus 71
Kapitel 10: Krans 77
Kapitel 11: Stjärna 85
Kapitel 12: Sockerkannan 95
Kapitel 13: Ingenting? 101
Kapitel 14: Strumpa 109
Kapitel 15: Robin 115
Kapitel 16: Carol Singer 123
Kapitel 17: Alv 131
Kapitel 18: Nötknäpparen 139
Kapitel 19: Ivy 145
Kapitel 20: Knäckaren 151
Kapitel 21: De tre vise männen 157
Kapitel 22: Renen 165
Kapitel 23: Misteln 173
Kapitel 24: Present 183
Kapitel 25: Järnek 195
Lösningar till pussel 207
En guide till pusslen
Vart och ett av de 25 kapitlen i den här boken representerar en dag i december och en lucka i en adventskalender. Dr Harker, vår hjältinna, får varje morgon en bild ur denna kalender från en anonym källa - någon som kan vara mördaren av Mr Holly, byns älskade kyrkvaktmästare.
Allt eftersom dagarna går verkar det som om var och en av adventskalenderbilderna är kopplad till en hemlighet som någon i byn bär på, och dr Harker finner sig själv i att undersöka vem det kan vara.
I slutet av varje kapitel finns ett pussel som är kopplat till den person som identifieras av bilden och vars lösning hjälper till att föra berättelsen framåt. Ibland finns det ledtrådar om hur man löser pusslet i kapitlets text, men vanligtvis finns all information som behövs för att lösa pusslet i pusselinstruktionerna i fetstil.
Om du behöver hjälp kan du gå till Pussellösningar på sidan 209 för att se svaren och förklaringarna till varje pussel - men var försiktig så att du inte förstör något av de andra pusslen om du gör det.
Det sista pusslet, som avslöjar mysteriet med mördarens identitet, finns i det sista kapitlet den 25 december. Det är möjligt att lösa det utan att lösa alla de andra pusslen, men du har större chans om du gör det.
Lycka till!
Erkännanden
Tack till alla som har arbetat med den här boken. Tack till min pappa, John Jessup, som har bidragit med kreativa idéer, stöd och ett inspirerande skägg.
Tack till mina briljanta redaktörer Nicki Crossley och Lucy Stewardson och till illustratören Peter Liddiard som har skapat de perfekta bilderna. Tack också till Natasha Le Coultre för det snygga omslaget och Claire Cater för det fantastiska design- och sättningsarbetet.
Slutligen, tack till min fru och medbrottsling Jennifer Jessup. Fiktiva brott, bör jag tillägga.
Prolog
den 30 november
Mr Hollys kropp låg på stenläggningen framför Candlestows bystuga. Kommissarie Twelvetrees var ingen poetisk person, men han kunde ha sagt att han såg fridfull ut, om han inte hade vetat att mannen var död.
Scenen var en liten trageditablå. En stege stod uppställd på framsidan av hallen och på taket fanns en mängd (för närvarande släckta) juldekorationer - en blandning av upplysta snögubbar i plast, en tomte, några uppblåsbara renar och ljusslingor. "Trubbigt våld, ett par blåmärken - troligen från huvudskadan", sa dr Wodecki, den lokala patologen, till kommissarie Twelvetrees när han reste sig upp. "Dog snabbt. Bästa gissningen är för ett par timmar sedan
De hade fått samtalet från dr Adeline Harker, en nyligen pensionerad lokal allmänläkare som ingick i hallens förvaltningskommitté. Klockan var fortfarande bara strax efter sju på morgonen, men hon hade kommit tidigt för att öppna upp hallen i syfte att få saker och ting klara för den första repetitionen av byns julspel.
Dr Wodecki sa att ambulansen skulle dröja ett tag (Candlestow var en liten by som låg undangömd på landsbygden, långt från de större städerna) och gick in i salen för att värma upp. Han gav en vänlig nick när han passerade dr Harker, som kom ut med en bricka med tekoppar. "Det verkar som om han föll när han fixade en av dekorationerna", sa dr Harker, med en märklig betoning på "verkar".
"Brukade han göra så? Frågade Twelvetrees. Inspektören hoppades inte det. Mr Holly var i åttioårsåldern, och om det var någon annans idé än hans att gå upp på taket, kunde kommittén hållas ansvarig.
"Inte vanligtvis, nej. Roy Hatt tar hand om dem", svarade hon. "Han gick lite till överdrift, men Mr Holly är väldigt händig. Han är ... han var kyrkovärd. Jag sa ofta åt honom att inte göra något för påfrestande, men han lyssnade sällan
Så, en enkel olycka. Holly ser att en av renarna ser lite platt ut, klättrar upp för att laga den, snubblar på en kabel och faller till marken. Men kommissarie Twelvetrees kunde höra en liten röst i sitt öra. Rösten som hade förföljt honom ända sedan han lämnade akademin. Allt han någonsin hade önskat sig var ett enkelt och fridfullt liv, men rösten lät honom aldrig få det. Och den här gången hade rösten sällskap av dr Harker. "Om han föll från taket ...", funderade hon förbryllat, "varför har då inte någon av dekorationerna skadats eller rubbats? Han måste ju ha slagit i åtminstone en av dem
Det var precis vad Twelvetrees röst hade sagt. Det här var inte den enkla olycka som det verkade vara. Det kan mycket väl till och med vara mord. "Några nyheter om anhöriga? Frågade Twelvetrees en polis i närheten.
"Inte vad vi känner till", sa dr Harker innan konstapeln hann svara. "Han sa alltid att han kände sig som om han tillhörde hela byn, verkligen. De kommer att bli förtvivlade
"Var han omtyckt?" frågade inspektören.
"Åh, ja. Men jag menade om julspelet. Han var regissör', sa hon. Inspektören övervägde att tillrättavisa dr Harker för att påminna henne om att det fanns viktigare saker att tänka på, men han visste hur allvarligt dessa byar tog sina pjäser. En del av byborna kanske till och med ansåg att den förstörda pjäsen var det värsta som kunde hända dem den julen. Inspektör Twelvetrees hade ingen aning om hur fel han skulle visa sig ha.
1st december
Yule Log
Dr Harker fasade för att öppna sina mejl den här morgonen.
Igår hade byalagskommittén och alla andra som arbetade med julspelet på något mirakulöst sätt hållit sig på avstånd under all turbulens. Under tiden hade polisen avlägsnat Mr Hollys kropp, spärrat av området och förhört henne och alla andra eventuella vittnen. Trots det kom det, som hon väntat sig, många panikslagna meddelanden idag. Hon önskade att hon inte hade tackat ja till att vara scenchef.
Bland de olika mejlen från de vanliga namnen fanns ett märkligt där det i stället för avsändarens namn fanns en rad till synes slumpmässiga bokstäver och siffror. Hon var på väg att radera det när hon lade märke till den bifogade miniatyrbilden. Det var något med den som kändes märkligt bekant, så hon öppnade den försiktigt och litade på sitt antivirusprogram.
Bilden var ett fotografi av en öppen lucka i en adventskalender. Inuti fanns en teckning av en julkaka. Inga andra detaljer. Mycket märkligt.
Plötsligt insåg hon varför den verkade bekant. Den runda änden på julkakan var påfallande lik logotypen för Hunnam Sisters' Wool Shop. Någon slags ny kampanj inför julen, kanske? Hon behövde lite färgglad ull för att göra en julmössa som hon kunde reta sin katt Grendel med - kanske kunde hon titta in i systrarnas butik och höra om de visste något om mejlet.
Dr Harker kom ut och kunde se Fiona, Gill och Petra sysselsätta sig i butiken. Systrarna Hunnam var helt hjärtliga mot kunderna, men sedan deras mor hade dött verkade de aldrig tala med varandra, och ingen visste varför. Fiona sprutade låtsassnö över fönstren och log mot dr Harker när hon kom in. Gill skapade en ren av dussintals ullbollar. Hon hade alltid varit den syster som älskade juldekorationer mest. Petra, den äldsta och mest förnuftiga, stod som vanligt vid disken och låtsades inte vara förfärad över vad hennes systrar höll på med. Hon gav doktorn en vänlig nick.
Efter att de hade beklagat sig över Mr Holly och Dr Harker hade beställt tre nystan av "Coral Super Chunky"-ull, tog doktorn fram sin telefon och visade Petra bilden på adventskalenderns julgran. "Jag fick det här fotot i ett mejl i morse och tyckte att det sågbekant - är det något som har med dig att göra? Frågade dr Harker lite nonchalant.
Petras reaktion var mycket överraskande. Hon blev rödbetsröd på ett ögonblick och stirrade på dr Harker med ett oväntat hat. "Hur vågar du!" ropade hon anklagande. "Är det någon av dem som har fått dig att göra det här?
Petra gestikulerade åt sina systrar att titta på bilden. De var nervösa för vad de skulle få se, men kom ändå över för att ta reda på vad som hade gjort Petra så ovanligt arg. När de såg fotot blev de båda lika blodröda och såg lika upprörda ut. "Jag har inte skickat något!" protesterade Fiona och vände sig om för att stirra på Gill.
"Det gjorde inte jag heller! Vi kom överens om att aldrig prata om det! Gill kontrade och vände sig rakt mot Fiona.
Petra tittade misstänksamt på sina systrar när hon ledset sänkte ansiktet och med dyster röst sa: "Vi kom överens om att aldrig prata om någonting ..." En stund senare var dock hennes raseri tillbaka med besked. De tre systrarna började skrika åt varandra med allt större häftighet medan dr Harker förvirrat tittade på.
"Är det något problem här?" frågade en hög, auktoritativ röst i bruset. Systrarna och dr Harker vände sig om och såg inspektör Twelvetrees stå i dörröppningen och se mycket missnöjd ut med en halväten räksmörgås i handen. Systrarna tystnade omedelbart när dr Harker visade honom bilden från e-postmeddelandet.
"Allt jag gjorde var att visa dem det här. Jag förväntade mig inte den här reaktionen och att helvetet skulle bryta lös
"Jag kanske ska förklara", föreslog Petra, och ett lugn infann sig över systrarna nu när deras gräl hade avbrutits. Fiona och Gill började protestera, men Petra höll upp händerna för att tysta dem. "Det är dags att vi säger det rakt ut", insisterade hon.
Petra sa att allt hade att göra med deras bortgångna mor, Enid. Hon hade haft ett giftigt inflytande i deras liv och alltid ställt dem mot varandra för att få hennes gunst. Petra rotade runt bakom disken och tog fram ett gammalt familjefotoalbum. Hon började bläddra i det medan hon talade och pekade på de till synes lyckliga scener som dolde smärtsamma sanningar. "Om någon av oss lyckades med något var mamma där och hävdade att en eller båda av de andra hade gjort det först - eller bättre", förklarade Petra. Dr Harker visste att detta var sant; hon hade varit deras husläkare och Enid hade varit en av hennes mest otrevliga patienter, för att uttrycka det artigt.
"Julen var värst", fortsatte Petra. "Först var det granen - man kunde inte ha för många eller för få dekorationer! Sedan glittret, vilken musik vi satte på ... Hon betygsatte till och med sina presenter! Men det var vid julmiddagen som knivarna verkligen kom fram - det var det verkliga slagfältet Gill och Fiona nickade sorgset instämmande. "Varje år var en av oss tvungen att baka jultårtan", säger Petra. "Vi turades om. Slavade över den i timmar. Och vem av oss som än gjorde den, så kan du vara säker på att det var den sämsta hon någonsin ätit!
Gill tog upp berättelsen: "Vi bestämde oss för att ta saken i egna händer och kom på ett sätt att ta reda på vilken tårta som egentligen var hennes favorit", säger hon. "Mamma började bli till åren och det kändes som om det kanske skulle bli hennes sista jul, så vi gjorde alla tre varsin julkaka - vi gjorde vårt bästa! Sedan skar vi ut varsin skiva - alla med en ändbit så att de blev så lika som möjligt - lade dem på tre identiska tallrikar och ställde dem framför den gamla fladdermusen. Vi hade kommit överens om att den som hon åt först var den bästa Minnet väckte uppenbarligen gamla motsättningar till liv, och systrarna tittade återigen argt på varandra.
"Vad hände sedan?" frågade inspektören.
"Vi bestämde oss för att lämna rummet så att vi inte skulle kunna ... påverka resultatet", sa Petra. "Men så hörde vi ett skrik och ljudet av en tallrik som slog i golvet. Vi rusade in och hittade mamma liggande på mattan med blått ansikte!
"Vi ringde ambulansen, men det var för sent ... Hon dog tjugo minuter senare", minns Fiona sorgset. "De påstod att det var en blodpropp, men vi visste att det måste ha varit tårtan Systrarna delade blickar som var en blandning av skuldkänslor och anklagelser.
"Så ... vilken tårta ...?" frågade kommissarien trevande.
"Det är det som är så dumt", svarade Petra bittert. "I vår iver att hjälpa mamma tänkte vi inte på vilken tårta hon hade ätit, och när vi kom tillbaka från sjukhuset hade någon dukat av bordet, utan tvekan i tron att de var hjälpsamma. Vi har ingen aning om vilken bit hon valde, så vi har aldrig kunnat veta vem av oss som dödade henne ..
"Och det är därför ni inte talar med varandra?" frågade dr Harker, inte ovänligt. Systrarna verkade plötsligt mycket yngre när de nickade till svar. Dr Harker bestämde sig för att rak ärlighet var den mest hjälpsamma taktiken i den här situationen. "Hör på, Enid var nittiotvå år. Hon var mycket spänd, rökte som en skorsten och även om hon alltid sa att hon bantade kunde hon inte motstå något med choklad i. Hennes död berodde på hög ålder och dålig hälsa Vid dessa ord skedde en förändring hos systrarna och de såg ut som om de hade befriats från ett slags fängelse. De brast plötsligt ut i gråt och kramade varandra hårt, lättnaden syntes tydligt i deras ansikten.
Inspektören såg helt obekväm ut och lutade sig fram för att viska till dr Harker. "Jag ska nog gå nu. Tur att de aldrig fick veta vilken kaka hon åt!
Men dr Harker, som tittade på bilderna och visste vad hon gjorde, kunde berätta exakt vilken tårtbit Enid hade ätit strax innan hon dog ..
Här är de tre julkakorna som systrarna bakade. Med hjälp av den information vi vet om dem, i kombination med dr Harkers anteckningar om Enids preferenser, ska du ta reda på a) vilken tårta som bakades av vilken syster och b) vilken tårta Enid skulle ha valt att äta.
Fiona - älskar snö och dekorationer.
Gill - är inte så förtjust i florsocker men älskar choklad. Hon älskar julen och tycker mycket om dekorationer.
Petra - inte så förtjust i dekorationer, florsocker eller choklad, utan föredrar att koncentrera sig på designen.
Inspektör Twelvetrees förnekade att det fanns någon verklig koppling mellan bilden på julstången och systrarna Hunnam. "Det rörde vid en nerv men det är helt klart bara en tillfällighet
"Men likheten med deras butikslogotyp då? Dr Harker insisterade.
"Jag ser det inte", sa han lite för snabbt.
"Bilden är ju den första luckan i en adventskalender", konstaterade dr Harker. "Det kanske kommer en till i morgon
"Jag är bara här för att utreda mr Hollys död", sa kommissarie Twelvetrees skarpt. Han försökte ge henne en sträng blick, men hon hade redan gått sin väg ..
Dr Harker tillbringade resten av dagen i ett krismöte om pjäsen. Alla var överens om att Lily Franzen skulle ta över som regissör. Hon undervisade i årskurs 4 på grundskolan, hade regisserat några samlingar - och ingen hatade henne. "Det blir lite av ett jongleringsnummer ..." funderade Lily.
"Säkert att du inte lurade honom för att få jobbet? Sa Dennis Seaton med en skämtsam röst. Alla bara himlade med ögonen.
2nde december
Snömannen
Aom hon hade misstänkt fanns det en andra anonym bild i dr Harkers inkorg denna morgon, och hon skickade den omedelbart till inspektörens telefon.
"Det är en snögubbe", sms:ade han tillbaka.
"Vad tror du att det betyder?" frågade hon.
"Det betyder att du har för mycket tid", svarade han.
"Såg du att dess halsduk är ett korvsnöre?", skrev hon, men meddelandet blev oläst. Uppenbarligen upptagen.
Så, korvarna. Det kunde vara en referens till The Drunken Duck, finkrogen nära floden, tänkte hon. De serverade ofta korv där. Eller den lokala slaktaren? Snögubben kunde vara en blinkning till det stora kylda köttskåp som Steve Arning hade installerat. Slakteriet låg närmare än puben, så hon gick dit först. När hon kom fram fann hon butiken stängd och dörren låst, vilket var märkligt kl. 11.00. Hon knackade tveksamt på dörren och gick därifrån, varpå hon hörde något som lät som avlägsna, dova rop. Var det ett rop på hjälp?
Just som hon skulle undersöka saken närmare såg hon Joe Korman komma gående mot butiken. Joe var en lokal hantverkare som hade gjort en del jobb åt alla, även om hon tyckte sig minnas att han hade haft en hel delfrostiga stunder med Steve i det förflutna, möjligen kopplat till deras skoltid.
"Dr Harker? Vad gör du här? Är Steve sjuk?" frågade han hånfullt.
"Möjligen. Butiken är stängd, men jag kan höra något slags skrik där inne", sa hon.
Joe höll med om att han också kunde höra det, och efter en intern debatt tog han upp en skruvmejsel ur väskan och började bryta upp ytterdörren. Själva butiken var tom, men skriken lät som om de kom från förrådet på baksidan. "Det låter som Steve, som ställer till med en massa bråk som vanligt", sa Joe sardoniskt.
När de kom in i förrådet insåg de att Steve måste sitta fast i sitt nya dyra kylrum. Det hade flera olika komplicerade låsanordningar, men det verkade också finnas två stora stålstänger instuckna bland dem.
"Hur är läget, Steve?" frågade Joe med en skämtsamt avslappnad röst.
"J-J-Joe ...? Steve ropade försiktigt och lät förvirrad och skakig. "V-vad gör du här?
"Du skickade ett meddelande till mig och bad mig komma", sa Joe till honom.
"Nej, det gjorde jag inte! Replikerade Steves röst. "Strunt samma, få ut mig härifrån - jag sitter fast!
"Steve, det här är dr Harker", ropade hon till honom. "Vad är det som har hänt?
"Är du också här? Sa han och lät ännu mer förvirrad. "Jag gick in för att hämta viltkött, någon idiot stängde dörren och spaken är trasig! Öppna den - snälla, jag fryser!
Dr Harker tyckte att dörren såg ganska komplicerad ut och att den uppenbarligen hade manipulerats, men tiden var knapp.
"Allt det här känns lite bekant", sa Joe misstänksamt.
"Åh, börja inte nu igen...", sa Steve.
"Erkänn det bara! Det är som julbalen i high school igen! Joe utbrast, nu med ilska i rösten. "Fast den här gången är det du som är kall..
Dr Harker kom plötsligt ihåg. År 2010 hade det varit en bittert kall decembermånad, och exakt en vecka före jul hade Joes mamma Kim tagit med honom till dr Harkers hus, huttrande och nästan blå. "Jag hittade honom så här! Jag har ringt efter ambulans och de är på väg hit, men kan du hjälpa mig? Kim hade vädjat till henne.
Det såg ut som hypotermi. Dr Harker hjälpte Kim att byta om Joe till varma kläder och en mössa, och de svepte in honom i filtar och varmvattenflaskor. När ambulansen kom verkade han må bättre, men det dröjde flera månader innan han återhämtade sig helt och händelsen hade haft en permanent inverkan på hans hälsa och liv.
"Steve och jag gick ut för att röka under dansen", berättade Joe för dr Harker nu när bitterheten sipprade fram i hans röst. "Det var iskallt ute, men vi ville bara röka en snabb en. Steve var klar före mig och sa att han behövde gå på toaletten, men dörren stängdes bakom honom och när jag försökte var den fast
Dr Harker tyckte att de skulle koncentrera sig på att öppna den här dörren, men Joe ville inte bli avbruten. "Ingen kunde höra mig på grund av musiken och ingen kom för att leta efter mig" - här stirrade han spetsigt på frysdörren - "så jag försökte gå runt på framsidan men de hade stängt de dörrarna också, för att hålla den varma luften inne. Jag hade redan varit där ute så länge och snön föll snabbt. Jag satte mig på isen, huttrande och ensam tills min mamma kom och hämtade mig, minst en timme senare. Steve försökte inte ens leta reda på mig eller kolla om jag var okej - och allt detta för att han var upptagen med att vara ute efter en tjej!
"Jag trodde att du hade gått hem", sa Steve svagt. "Snälla, öppna dörren!
"Vi jobbar på det ..." sa dr Harker.
"Varför skulle jag hjälpa dig? Du var en fruktansvärd vän till mig! Du bad aldrig ens om ursäkt - jag tror till och med att du lämnade mig där ute med flit Steve gnydde inifrån frysen och något flämtade till i Joes ögon när han insåg att han kunde använda situationen till sin fördel. "Säg sanningen! Erkänn att du lämnade mig där ute med flit så ska jag överväga att hjälpa dig
"OKEJ! OK!" Steves röst ljöd ut till dem igen. 'Jag blockerade d-dörren! Jag sa till dem att du hade g-g-gått hem. Jag visste inte hur kallt du skulle bli, jag menade inte att du skulle bli sjuk. Jag är ledsen, Joe... Jag ville bara ha Marie för mig själv.' Marie var Steves älskade fru. Joe såg både rasande och rättfärdigad ut när han började dra i stålstängerna.
"V-vänta! Det finns en order du måste följa för att öppna den Steve lät svagare för varje minut som gick. "Koden till knappsatsen är... är... är... den viktigaste dagen..
En dov duns berättade att han hade sjunkit ihop mot dörren. De var tvungna att hitta ett snabbt sätt att öppna den. Men vad var den fyrsiffriga koden?
Du är säker på att du kan öppna frysdörren om du aktiverar dess mekaniska komponenter i rätt ordning - men du måste komma på ett sätt att bli av med metallstavarna som har fastnat i vägen. Men vad är den rätta ordningen? Och vilken är koden du behöver för att aktivera den automatiska huvudbulten? (Se tipset på sidan om du kör fast.)
"Verkar det här vara ett sammanträffande, kommissarien?" frågade dr Harker, medan sjukvårdarna transporterade Steve ut ur frysen.
Inspektör Twelvetrees funderade på detta. "Det verkar som om någon har mixtrat med dörren för att fånga honom därinne", medgav han. "Båda hans anställda har alibi för den tid som mr Arning sa att det hände, liksom mr Korman, som har det tydligaste motivet
"Så det kan ha ett samband med snögubbe-bilden?" frågade hon. "Finns det något sätt för er att få någon av era datafolk att ta reda på vem som skickade bilderna?
Kommissarien tittade nyfiket på en av metallstängerna. "Jag ska ta reda på det. Under tiden ber jag er att sluta med detta amatörmässiga detektivarbete - och om ni får en annan bild, säg bara till mig
"Det gjorde jag, och du ignorerade det", svarade hon uppriktigt.
Han hade inget att säga om det.
3rd december
Bollen
Akl. 8 på morgonen fick doktorn en tredje anonym julkalenderbild: en vanlig vit julgranskula. Hon skickade den genast vidare till kommissarie Twelvetrees, men han hade inga insikter om vad den kunde betyda. Nästan alla hade ju redan en julgran ..
Mandy Joseph, som ledde kommittén, hade bett att få träffa henne på en kopp kaffe för att diskutera "nästa steg". Hon hade arbetat med PR innan hon öppnade Candlestow Candles på High Street, och hon var mycket bra på att organisera, om än inte på att vara taktfull. "Vi borde göra pjäsen till en hyllning till mr Holly", föreslog Mandy så snart dr Harker satt sig ner. "Jag saknar honom redan så fruktansvärt mycket. Jag tyckte till och med att jag såg honom uppe vid parken i går! Hur som helst, jag ska ordna en drinkmottagning för att tillkännage det. Lady Miriam har gått med på att närvara och hjälpa till att relansera pjäsen
Lady Miriam Lancaster var den aristokrat som bodde i byn. Familjen Lancaster hade ägt den stora herrgården på kullen i åtta generationer, och Lady Miriam tog ut hyra från många av Candlestows invånare. Hon hade också haft titelrollen som julstjärnan i pjäsen varje år i tjugotre år.
"I dag? Skulle vi hinna bjuda in alla i tid? Var skulle vi ens kunna hålla mottagningen?" frågade dr Harker. "Självklart är salen fortfarande förbjudet område
"Mr Pierce har vänligen gått med på att vara värd för den ...", sa Mandy snabbt.
"Viskar John Pierce? Dr Harker svarade, lite för högt.
Om Lady Miriam var byns skyddshelgon var "Whispering John" dess mest berömda syndare. Han var en gangster från London som hade suttit i fängelse i sex år för den ökända "Boxing Day Bullion Heist", och när han släpptes ut påstod han sig vara reformerad och skrev en rad vidriga självbiografier på nittiotalet där han beskrev sina kriminella missöden i detalj. Det hade varit en mindre skandal när han flyttade in i Poignton House - efter Lancaster Manor var det det största och mest historiska residenset i byn.
"Kommer Lady Miriam att trivas med att sippa på glögg i vardagsrummet hos en dömd juveltjuv?" frågade dr Harker.
"Åh, dr Harker!" utbrast Mandy. "Lady M är inte pryd! Hon umgicks säkert med alla gangstrar på sextiotalet. Bröderna Kray och den där McVitie's kexmannen
"Hon är född 1962", påpekade dr Harker. Ändå kunde Mandy ha rätt om sin attityd. Dr Harker visste att Lady Miriam på åttiotalet hade betraktats som något av ett vildbarn - svårt att föreställa sig nu.
Mandys planeringstalanger mandys talanger fixade snabbt vin, snacks och till och med kören, som gick med på att sjunga några julsånger. När dr Harker anlände till Poignton House kl. 17.00 upptäckte hon att större delen av byn hade dykt upp och fyllt Poignton Houses stora huvudsal.
Förutom alla skådespelarna i pjäsen fanns här ett tvärsnitt av Candlestows samhälle, från de lokala handlarna till arbetarna och de rikare människorna från det nya godset. Till och med Valerie Wilde var här, och hon brukade vanligtvis avstå från alla sociala tillställningar eftersom hon var för upptagen med att tillverka små "wixies" (små alvliknande figurer) i lera till sin butik eller med att besöka sin mor på vårdhemmet.
Lady Miriam hade som vanligt en liten skara omkring sig, även om de alla visste att de skulle hålla sig på avstånd, som om hon rörde sig i en osynlig bubbla av privilegier. Sedan kom Whispering John och ignorerade det helt och hållet och kacklade henne i ansiktet. "Okej, Ers nåd!" sa han glatt. "Håll ett öga på dina öron, om du förstår vad jag menar, annars tar jag den där underbara skämtet du har där Han pekade på hennes pärlörhängen. Whispering John fick sitt smeknamn, enligt hans böcker, av sin vana att viska i damernas öron för att på så sätt smyga till sig deras örhängen. Alla i församlingen skrattade - som om han skulle våga!
Lady Miriam log kungligt och klappade honom på handen. "Snälla, gör inte det, John, de har varit i min familj i tre generationer", sa hon vänligt.
"Förmodligen värda ett ton då", konstaterade Dennis Seaton genom en munfull mat.
Ännu en gång hade dr Harker den där märkliga, bekanta känslan - den här gången av örhängena. Så pass mycket att när Lady Miriam, på uppmaning av Mandy, klev fram för att hålla ett litet tal kunde doktorn inte sluta stirra på hennes öron.
"Vi blev alla förkrossade när vi hörde nyheten om Mr Hollys för tidiga död", började Lady Miriam känslosamt. "Han var så älskad av vårt lilla samhälle och han lämnar ett stort tomrum efter sig. Men jag vet att han skulle vilja Julstjärnan skulle fortsätta ..
Dr Harker räckte upp handen. Lady Miriam tittade förbryllat på henne medan alla i publiken vände sig om för att titta på doktorn.
"Ja, doktorn? Frågade Lady Miriam tveksamt.
"Ett av dina örhängen saknas Sa dr Harker bryskt till henne. Publiken flämtade till och deras uppmärksamhet skiftade nu från doktor Harker till Lady Miriams öron och sedan, oundvikligen, till Whispering John. Han såg för en gångs skull genuint upprörd ut.
"Det var ju inte jag!" ropade han.
"Följ med mig, sir", instruerade inspektör Twelvetrees och klev fram ur folkmassan. Dr Harker hade inte ens lagt märke till honom bland festdeltagarna. Han förde Whispering John och Lady Miriam in i ett angränsande rum och gjorde det helt klart att ingen annan fick följa efter.
Kaos uppstod när alla talade samtidigt.
"Det kan inte vara han - han har ju gått i pension!" sa Valerie sorgset.
"Han sa öppet att han skulle göra det! Sa Dennis Seaton, som på något sätt fortfarande åt. Många höll med.
"Som ett skämt!" sa Valerie. "Hur dum skulle han inte vara om han deklarerade det och sedan gjorde det inför dussintals vittnen? Lady Whatsherface överreagerar som vanligt
"Men hon har aldrig anklagat honom för något", sa Mandy Joseph.
Dr Harker insåg plötsligt att den bild av en vit grannlåt som hade mejlats till henne på morgonen såg precis ut som det försvunna örhänget, och medan byborna grälade med varandra tog hon tillfället i akt att smita in i arbetsrummet, där inspektören befann sig tillsammans med lady Miriam och den förmodade brottslingen. Whispering John såg nästan gråtfärdig ut när dr Harker kom in i rummet, och när hon tittade ner såg hon att han höll det försvunna örhänget i handen! Lady Miriam stirrade på honom med stenansikte.
"Jag hittade det i min ficka", sa John med darrande röst.
"John Pierce, jag arresterar dig misstänkt för stöld ..." började inspektören.
Dr Harker avbröt: "Inspektören, snälla. Det där är onödigt
Inspektören hoppade till och gav henne en sardonisk blick. "Dr Harker, var snäll och gå", sa han allvarligt.
"Jag försöker bara spara tid åt er. John är oskyldig, och jag kan bevisa det
Och till alla församlades förvåning började doktorn ta ner tavelramar från väggarna.
Jämför detaljerna om rånet i nyhetsartikeln (sidorna 34-6) och i Whispering Johns självbiografi (sidan 37). Kan du hitta de nio logiska inkonsekvenser som pekar på sanningen om brottet och hans inblandning i det?
OH DEER! TRE RUTTNA RUDOLPHS KOMMER UNDAN MED JUVELER VÄRDA 500.000 PUND
bELÖNING PÅ 5 000 PUND UTLOVAS
Rån
Hatton Garden skakades igår av vad som kallas Holborn Reindeer Robbery. Tre skurkar utklädda till jultomtens renar bröt sig in på Hadwell's Jewellers klockan 02.00 och kom undan med örhängen, halsband och ädelstenar till ett värde av en halv miljon pund.
Vittne
Men till skillnad från Sankt Nickes trogna släddragare var rånarna oförsiktiga nog att bli upptäckta av ett vittne, som omedelbart gick till polisen för att sätta upp dem på Met's stygga lista. "En medlem av allmänheten var vänlig nog att komma fram och ge oss en redogörelse för brottet, och vi kommer att undersöka detta noggrant", säger detektivinspektör Broadman, den officer som ansvarar för utredningen.
Renar
"Jag vaknade av att någon ropade "God jul!" och tittade ut genom fönstret. Trots att det regnade kraftigt kunde jag tydligt se någon i en renkostym med en pistol i ena handen och en påse pengar i den andra när de sprang ut ur juvelerarbutiken", säger det anonyma vittnet. "Sedan kom en andra ren ut med två väskor i handen. En skåpbil av märket Bedford stod parkerad vid trottoarkanten och när jag såg att det var mörkt i butiken förstod jag vad som höll på att hända. Jag kunde inte tro det när den andra mannen tog av sig sin mask och jag såg hans ansikte! Jag kände inte riktigt igen honom, men så fick han syn på mig och gav mig en så hotfull blick. Han måste ha bestämt sig för att det var bättre att komma undan än att hämta mig, så de öppnade snabbt skåpbilens bakdörrar, kastade in väskorna och hoppade sedan själva in, körde rakt mot mitt hus och svängde sedan plötsligt höger!
Gripanden
DI Broadman säger att han förväntar sig att när han har förhört vittnet ytterligare, kommer det att finnas några gängfigurer som kommer att se det nya året i en fängelsecell ..
En mästertjuvs bekännelser
Jag svor en ed på att jag aldrig skulle avslöja vilka av mina kompanjoner som gjorde renrånet tillsammans med mig, inte ens efter deras död, och jag håller mitt ord åtminstone i det avseendet. Om du är tillräckligt smart kan du förmodligen räkna ut det genom att läsa den här boken, men det skulle göra dig mycket smartare än vad renarna var.
Allt jag kan säga är att renkostymerna inte var min idé. Vår chaufför menade att om vi sågs köra runt sent på kvällen i grupp skulle det se skumt ut, men om vi bar kostymer skulle folk kanske tro att vi kom tillbaka från en fest.
Jag snodde en Transit van för jobbet, mycket pålitlig motor. Det var lätt att bryta sig in och jag började med att krossa smyckeskåpen, tog godsaker efter hand och stoppade dem i påsar som vi hade till hands. Jag var först ut genom dörren med en påse i varje hand, men kostymens huvud började bli jobbigt så jag drog av det med min fria hand. Jag måste vara ärlig och säga att jag lider av klaustrofobi eftersom farsan brukade stänga in mig i skåpet under trappan när jag var liten. Det var då jag förstod att någon tittade på och hade sett mitt ansikte. Jag släckte lamporna i butiken och önskade honom God Jul så högt jag kunde, men jag tror att han insåg att jag inte var helt social, som ..
Min partner spände hanen på sitt vapen med den andra handen, bara för att göra en extra poäng för den snubbe som klockade oss. När vi kom fram till skåpbilen sa vår chaufför åt oss att sätta fart, så vi öppnade sidodörren och slängde in väskorna. När vi alla var i skåpbilen körde föraren nerför vägen och tog en skarp höger. Vi kom tillbaka utan att bli tagna. Faktum är att min splitternya pompadour inte ens hade ett hårstrå på fel plats. Ändå identifierade vittnet mig två dagar senare ..
Whispering John uttryckte en oerhörd lättnad. Inte för att han inte längre var misstänkt för att ha stulit örhänget, utan för att ett helt livsliv av låtsaslekar äntligen kunde få ett slut.
Han började gå ut ur rummet för att få en lugn stund för sig själv, när han tvärstannade. "Tror du att det här har något att göra med det där konstiga mejlet jag fick i morse? Det var som en adventskalenderbild eller något Lady Miriam gav honom en nyfiken blick.
"Adventskalender?" sa dr Harker. De hade inte nämnt bilden för någon.
"Ja, jag fick en bild på en vit kula, precis som örhänget, och ett meddelande om att jag var tvungen att berätta min hemlighet. Jag trodde att det var ett skämt, så jag ignorerade det
Dr Harker gav inspektör Twelvetrees en betydelsefull blick, som denne försökte ignorera.
"Den som skickade det där meddelandet kanske inte inser det, men jag tror att de har befriat mig Johns röst darrade, ovanligt full av känslor.
Innan någon hann säga något mer tog Lady Miriam till orda med en gäll munterhet. "Nåväl, ingen skada skedd trots allt! Låt oss alla återgå till festen!
Det verkade mer som ett kommando än ett förslag ..
4e december
Julgran
Dr Harker hade haft svårt att sova. Medan hon gjorde sig en kopp Earl Grey med två tepåsar bestämde hon sig för att ta sig samman. Om logiken rådde skulle det bli ytterligare tjugoen dagar av detta nonsens om de inte fick tag på den skyldige.
Hon undrade dock vilken roll logiken egentligen spelade i huvudet på den person som skickade bilderna till henne, när hon öppnade sin e-post och såg ännu en adventskalenderbild i inkorgen. En bild av en julgran. Hon vidarebefordrade den till inspektör Twelvetrees och började titta närmare på trädet för att se om det fanns någon ledtråd till vems "hemlighet" detta kunde vara avsett att representera.
Inspektören svarade: "Jag vet vad jag sa förut, men du behöver inte skicka fler sådana här till mig. Vid närmare eftertanke är det ganska uppenbart att det inte finns något samband mellan bilderna och händelserna, och jag måste fortsätta med det riktiga polisarbetet
Hon skrev direkt tillbaka, oförstående: "Men hur är det med det meddelande som Whispering John fick?
"Han kontaktade oss i går kväll och sa att han hade gjort ett misstag", svarade han.
Hennes svar: "Tror du på honom?" blev obesvarat.
Okej då.
Det fanns en liten fågel i julgransritningen, men hon kunde inte avgöra om det skulle vara en rödhake, en rapphöna eller en kalkon. Eftersom hon hade en ledig förmiddag bestämde hon sig för att besöka Michael Finnegans julgransodling. Han var den största lokala leverantören av riktiga julgranar för säsongen, och om bilden inte handlade om honom, så kanske han hade en aning om vem den handlade om.
Michaels gård var förvånansvärt full med tanke på att de flesta redan hade satt upp sina granar. "Det är de där jäkla plastgrejerna!" förklarade han och såg upprörd ut när dr Harker närmade sig. "Folk tror att de ska slippa dammsuga upp en massa barr, men de där låtsasträden fäller lika mycket som ett riktigt träd och de små bräckliga bitarna kommer att sitta kvar för evigt! Michael såg ut som den mest stereotypa bild av en skogshuggare man kan tänka sig, men av någon anledning vägrade han att skaffa sig ett stort, buskigt skägg.
Dr Harker visade honom trädbilden och han ryckte på axlarna. "Inte en aning. Men det där ser ut som en vitbröstad rödhake tycker jag", sa han och pekade på fågeln.
"Du menar en albino? Sa dr Harker.
"Nej, det är en skyddad art. Några fågelskådare sa att de såg en uppe vid Woollams Woods och att de var tvungna att stoppa det bostadsområde som de höll på att bygga där. Men så försvann det plötsligt tack vare ..." Finnegan pekade österut och dr Harker såg toppen på en enorm julgran som stack upp över taken på husen i närheten.
"Vad är det där för ett monstrum?" frågade hon förundrat.
"Det är Duncan Testwoods monument över dålig smak", sa Finnegan. "En sex meter hög plastjulgran på hans gårdsplan med kulor stora som medicinbollar
Dr Harker skakade på huvudet. "Hur fick han tillstånd att sätta upp den?
"På samma sätt som han fick Dennis Heatons tillstånd att bygga i Woollams Woods, kan jag tänka mig", sa Finnegan. "Han skickade några bongar till några lokala rådgivare. Förkastligt
"Jag menade, hur fick han tillstånd från Lady Miriam? Dr Harker förtydligade.
"Åh, Testwood, Heaton och de där gillar att låtsas att de inte är rädda för henne och gör vad de vill ändå", sa Finnegan. "Men han lade inte ut någon bild på sina sociala medier, så han kanske hoppas att hon inte har märkt det", sa Finnegan och visade henne sin telefon.
"Varför tittar du på hans sociala medier?" frågade dr Harker roat.
"Jag håller bara ett öga på honom", sa Finnegan när det plötsligt hördes ett mäktigt knakande ljud. De vände på huvudet för att titta och såg med fasa hur trädets topp försvann ur sikte under skrikande röster. Dr Harker och Finnegan tittade på varandra med förvirring. Ett slag till och de sprang mot Testwoods egendom.
När de kom fram kunde de se att det enorma falska trädet hade fallit omkull och kraschat direkt på taket till Testwoods hus. Dessutom steg illavarslande svart rök upp ur det stora hål som trädet hade rivit upp.
Ett litet antal lokalinvånare hade också kommit springande när de hörde ljudet. Ovanligt nog var Testwoods stora automatiska yttergrind vidöppen, så de kunde komma in i trädgården, även om det enorma trädet blockerade en stor del av utrymmet.
"Är det någon där inne? Frågade dr Harker.
"Jag såg familjen gå ut för en timme sedan", berättade Testwoods närmaste granne Hugh Lobwell för henne. "Men jag tror att Duncan fortfarande är kvar där inne
En annan granne hade redan ringt brandkåren, men på grund av den tjocka och snabba rökutvecklingen skulle det sannolikt vara för sent för Testwood när de väl kom fram. "Jag skulle kunna gå in och hämta honom, men trädet blockerar alla dörrar", säger Finnegan. "Jag skulle kunna försöka klättra upp till ett fönster, men det är farligt och jag tror att det skulle ta för lång tid. Det måste finnas ett annat sätt ..
Dr Harker tänkte under tiden snabbt. "Jag tror att huset har en annan dörr där borta", sa hon och pekade.
"Omöjligt", sa Hugh Lobwell, en arkitekt. "Det här är en kulturminnesmärkt byggnad och jag har sett ritningarna - det finns ingen dörr där bak
"Men när har regleringar någonsin stoppat honom? Svarade dr Harker och tog Finnegans telefon. Hon skrollade fram till ett foto som hon hade sett på Testwoods konto på sociala medier.
"Titta, den här bilden är helt klart tagen genom en dörröppning och den kan bara ha tagits från en viss position ..
Hjälp dr Harker att snabbt hitta den hemliga, obehöriga dörren som har installerats så att de kan rädda Duncan Testwood. Han tog en bild när han tittade ut från dörren och in i sin trädgård. Kan du använda synen av juldekorationerna i hans trädgård för att hitta den punkt från vilken bilden togs?
Finnegan sprang in genom den hemliga dörren och kom hostande ut ur huset med Testwoods medvetslösa men fortfarande andande kropp hängande över sin axel. Dr Harker undersökte honom och några minuter senare anlände en brandbil och en ambulans. Ambulanspersonalen bekräftade att om han hade legat där inne mycket längre skulle han eventuellt ha fått irreparabla skador.
Under tiden undersökte dr Harker de linor som hade hållit den enorma julgranen uppe. Hon var ingen expert, men två av dem såg definitivt ut som om de avsiktligt hade skurits av ..
5e december
Jultomten
Det första som plingade till i dr Harkers telefon på morgonen den 5 december var inte en julkalenderbild utan ett kort meddelande från inspektör Twelvetrees: "Vad såg du i Testwoods hus?
Hon svarade: "Vad spelar det för roll? Jag tyckte att adventskalenderbilderna inte var värda polisens uppmärksamhet ..
Han verkade inte ha något svar på det, och strax därefter kom nästa adventskalenderbild: Jultomten. Eller Santa Claus, som dr Harker antog att de flesta kallade honom nu. De flesta skulle nog tycka att den här bilden var lika allmän och vag som en julgran, men dr Harker trodde att den bara kunde relatera till en person i byn: Albert Noakes.
Noakes var en av vaktmästarna i Candlestow Park, en vackergrönområde mitt i byn som såg ännu mer förtrollande ut när det var täckt av snö och blinkande lampor under julen. Noakes ansågs vara en av de värsta aspekterna av parken. Till skillnad från Mr Holly, som hade varit en älskad figur i Candlestow från januari till december, var Noakes mer som ett lynnigt gammalt troll som skrek åt en om man råkade flytta på något gräs.
Han lurade runt inne i parken iklädd sin stora svarta dusterrock, halsduk och handskar, oavsett hur varmt eller ljust vädret blev. Han vägrade att ha något att göra med parkens fantastiska blomsterrabatter och sågs därför oftast i närheten av bowlingbanan eller träden. Han luktade verkligen inte som en dans på rosor heller.
Att avskeda honom hade övervägts tidigare, men alltid misslyckats av två skäl. Det första var att även om han var en illaluktande person, så gjorde han alltid precis tillräckligt för att motivera sin anställning. Det andra var att han alltid var jultomten vid juletid. Och den griniga, vresiga personlighet som hemsökte parken året runt tycktes försvinna så snart han tog på sig dräkten. I stället kom en glad, kanelstinkande man som bara hade glädje och välvilja för alla. Varje morgon bakade han lönnsirapskakor till barnen som besökte tomten, tydligen efter att ha bytt ut honungen av hälsoskäl. Han fick ursprungligen rollen bara för att den tidigare tomten var tvungen att gå i pension, men nu skulle julsäsongen inte vara komplett utan hans grotta på stadens torg.
Dr Harker begav sig genast dit och blev irriterad över att återigen bli avbruten av Mandy Joseph, som klagade på Dennis Seatons inblandning i pjäsen. Från ingenstans och utan Mandys samtycke hade han fått rollen som den skurkaktige "Lord Frost" och sedan dess hade han krävt att få överdådiga kostymer och rekvisita så att han "verkligen kunde leva sig in i rollen". För dr Harker verkade det som om hans inblandning mest syftade till att ge sig själv en större roll och få sig själv att se bättre ut. Egentligen ansåg hon att Mandy och resten av kommitténs nuvarande agerande var lite mer skadligt för pjäsens kvalitet. Det hade kommit in en anonym donation till den årliga pjäsfonden, och kommittén verkade fast besluten att använda pengarna till att göra föreställningen så mainstream och "kommersiell" som möjligt, på ett sätt som gick stick i stäv med Mr Hollys anda. Hon övervägde att berätta detta för Mandy nu, men hennes rationella sida vann: att komma till tomtens grotta borde ha företräde i det här läget.
Hennes beslut visade sig vara det rätta. När hon kom in på torget såg hon en enorm kö av barn och deras föräldrar som ringlade sig fram över kullerstenarna, och ingen verkade få komma in i grottan. Utanför försökte Phil Fromer, kommittémedlemmen Millicents brorson, som såg löjlig ut i en alltför liten alvdräkt, att hantera flera irriterade människors oro. "Jag är hemskt ledsen allihop, men tomten är fortfarande på rast. Jag meddelar er så snart han är tillbaka ..
Han fick syn på dr Harker och vinkade desperat till sig henne med en panikslagen blick och tog henne åt sidan, utom hörhåll för de protesterande föräldrarna. "Dr Harker, tack gode Gud att ni är här! Tomten - Mr Noakes - han stelnade plötsligt till mitt i samtalet med ett av barnen och började bara viska: "Få ut den." Och nu släpper han inte in någon annan i grottan - han ser bara väldigt upprörd ut och upprepar hela tiden: "Ut med dig, ut med dig." Det har gått en halvtimme!
Dr Harker gick mycket försiktigt in i grottan. Där inne satt Mr Noakes i full tomtedräkt, men i stället för sitt vanliga strålande ansikte såg han helt skräckslagen ut och svettades ymnigt. "Mr Noakes ... Vad är det för fel?" frågade hon försiktigt.
"I skägget", viskade han genom sammanbitna tänder. "Kommer att döda mig. Gå ut, får inte reta upp den
Dr Harker klev närmare Mr Noakes och tog in hans detaljerade tomtedräkt. När hon riktade blicken mot hans fejkade skägg såg hon omedelbart vad problemet var och drog sig motvilligt tillbaka för att tala med Phil Fromer. "Det är något som rör sig i hans skägg", meddelade hon. Hon hade noterat den epipen han alltid bar med sig i fickan, och enligt hennes uppfattning hade någon form av potentiellt dödlig varelse gömts i hans fejkskägg. Skräckslagen hölls byns tomte stilla i sin position, rädd för att den skulle röra på sig och döda honom. Men vad var det för något? Hon funderade över möjligheterna.
Det finns definitivt något i Mr Noakes skägg som han anser vara farligt. Med tanke på vad du vet om honom och hans beteende, och med hjälp av logik, vilken varelse är mest trolig att vara inuti?
Så snart dr Harker drog slutsatsen att varelsen i mr Noakes skägg inte utgjorde någon risk för henne, eller för de flesta i rummet, agerade hon snabbt, ryckte skägget från hans ansikte och såg till att den inte rymde förrän hon var ute.
Hon hade antagit att Mr Noakes efter denna prövning skulle avblåsa resten av dagens besökare, men inom fem minuter var han tillbaka till sitt vanliga glada jag och ropade "Ho ho ho!" till den förtjusta skaran.
Senare samma dag, när Mr Noakes hade slutat sitt skift, pratade hon med honom och fick veta att han, precis som Whispering John, hade fått en bild via e-post samma morgon. Det verkade som om hans hemlighet var hans egen allergi. "Jag älskar växter, men det är så farligt för mig att vara i parken hela tiden", sa han. "Så jag kanske framstår som lite tjurig när jag oroar mig för att bli stucken. Men om jag berättade om min allergi skulle jag säkert förlora mitt jobb på ett ögonblick
Det som oroade dr Harker mest var inte bara adventskalenderpersonens vilja att utsätta andra för fara, tydligen till och med gladeligen riskera att döda dem. Det var den oskyldiga karaktären på Mr Noakes hemlighet. Om han kunde pekas ut för det, då kunde säkert vem som helst i byn vara ett mål ..
6e december
Ängel
Någon får ett bi fast i sitt fejkskägg. Det är väl inte direkt en mordisk plan, eller hur? Sa kommissarie Twelvetrees till dr Harker. Hon hade tagit sig tid att ringa honom i morse, och han hade faktiskt svarat.
"Ett bi mitt i vintern? Förmodligen från bikuporna inomhus på Hudson's Honey Farm?" svarade hon, helt oförstående.
"Du vet, det finns ett ord: apofeni. Det betyder att man hittar mönster i slumpmässig information. Jag säger bara att du är läkare - du kanske borde diagnostisera dig själv", sa inspektören hånfullt.
"Jag har lärt dig det ordet", slog hon tillbaka. "Det finns en annan fras: respektera dina äldre ..
Inspektören gick till slut, motvilligt, med på att han skulle titta på kalenderbilderna, i egenskap av privatperson. Men han lade medvetet på luren innan hon kunde berätta om den senaste bilden hon hade fått. Det var en ängel. En liten julig sådan. Dr Harker ansåg att detta kunde representera ett par saker. Hon hoppades innerligt att Advent (som hon hade döpt den anonyme skämtaren och möjligen potentiella mördaren till) inte planerade att ge sig på ett barn.
Den viktigaste ledtråden var att den lilla ängeln såg ut att hålla i en påse med pengar. Dr Harker hade bråttom till den sista tekniska repetitionen av pjäsen och bestämde sig därför för att bege sig till Jingle's Belles, en butik på High Street som sålde design- och lyxjuldekorationer. Om det var någon som tjänade pengar på små änglar så var det Jennifer "Jingle" Harpenden.
Butiken var fullproppad med glittrande och klingande änglar, snögubbar, renar och alla möjliga juldekorationer man kan tänka sig. Det var lätt hallucinatoriskt. "Jingle" var en liten, älvliknande kvinna som ofta klädde sig på samma sätt som sina dekorationer - dock aldrig som en ängel, såvitt dr Harker visste. Därför kunde hon faktiskt vara svår att hitta i sin egen butik om det inte vore för att denna lilla kvinna hade legosoldatsinstinkter som en rövarbaron och aldrig skulle lämna en kund utan hjälp i sin butik. Som genom ett trollslag dök butiksinnehavaren upp. "Dr Harker! Letar du efter något nytt till ditt träd?" frågade hon glatt.
Som om det inte vore nog med magin började hela butiken skaka, som om en mindre jordbävning höll på att inträffa. Men bådejingle och Dr Harker visste att det i själva verket var Peter Van Nuys, en lokal buse, wannabe-DJ och högljudd, otrevlig skitstövel, som körde nerför huvudgatan i sin enorma Transit-skåpbil utrustad med massiva, basdunkande högtalare och "DJ VAN NOISE" sprayat på sidan. När skakningarna hade upphört - dr Harker hade blundat i ett illa genomtänkt försök att stänga ute ljudet - visade hon Jingle bilden på ängeln.
"Åh, den är så söt! Jag är tyvärr för upptagen för att göra några mer skräddarsydda dekorationer i år, men jag är säker på att jag såg en liten kille som ser ut precis så där någonstans längst bak i butiken ..." Jingles brist på igenkänning när hon såg teckningen verkade äkta, och dr Harker hade inte riktigt tid att försöka ta reda på om hon hade några hemligheter som kunde leda till att hon blev måltavla. Hon övervägde en kort stund att helt enkelt fråga henne, men bestämde sig till slut för att det var bättre att hon gick till den tekniska repetitionen. Polisen hade äntligen gett klartecken till att använda byhallen, och kommittén hade inte slösat någon tid på att få produktionen på rätt köl igen.
Dr Harker trodde att hon kunde använda tiden på repetitionen till att fundera över ängelbilden, men hon hade knappt hunnit in i rummet förrän hon hörde en massa skrik och allmän uppståndelse. Hon rusade snabbt till scenområdet för att se att Dennis Seaton hade hissats upp i takbjälkarna i sin fulla Lord Frost-kostym. Han satt i en flygande rigg, en sele med ett system av rep som skulle få det att se ut som om skådespelaren flög runt ovanför scenen.
Men just nu flög han inte: han var fastkilad längst bak på scenen, väldigt högt upp i hörnet, och hon kunde se att han löpte stor risk att bli huggen av spikarna från en enorm isdrakdocka. Hon kunde se att i stället för att som tidigare år dras upp för hand, hade man installerat ett slags elektroniskt flygsystem, där rep och trissor styrdes automatiskt av ett datorprogram.
Seaton var uppenbarligen i nöd och kastade ur sig en rad anglosaxiska ord som troligen inte fanns med i manuset. Lily Franzen, föreställningens nya regissör och den mest tekniskt kunniga i gruppen, skrev frenetiskt på datorn, och dr Harker kunde förstå hennes oro, eftersom repen gav ifrån sig ett ganska högt stönande ljud som antydde att deras nuvarande belastning kunde få dem att brista när som helst. Resten av kompaniet sprang runt och försökte stapla de mjukaste kostymerna och rekvisitan rakt under Seaton.
"Den som föreslog att vi skulle låta Seaton installera den här &#%!@?# saken borde ha fått sitt &#%!@?# huvud uppstoppat i sin &#%!@?# ?!!&", skrek Franzen, som ofta svor mer än Seaton, utom när hon undervisade i den lokala grundskolan.
Dr Harker såg att de vanliga inmatningssymbolerna på skärmen hade ersatts av små bilder på änglar, och plötsligt gick det upp för henne. Seaton måste vara den anonyme "ängel"-investeraren i pjäsen - därav hans löjliga krav och därav varför han var måltavla för Advent ..
Men hon var tvungen att ta reda på det här innan han fick ett otäckt slut. Och hon tyckte sig se ett mönster i änglarnas design ..
Dennis Seaton sitter fast uppe i takbjälkarna och riskerar att falla eller bli uppskuren av kulisserna - men datorstyrningen har blivit korrupt och visar nu bara konstiga symboler. Du kan se de ikoner som redan har använts, och du vet vilka rörelser han tidigare har gjort. Kan du räkna ut vilken ängel du måste trycka på för att få ner honom säkert?
Hon tryckte på rätt bild på skärmen och Seaton drogs framåt och nedåt, så lågt att resten av sällskapet kunde kasta sig fram och ta loss honom från selen. Han tackade inte någon av dem utan marscherade istället fram till datorn och tittade på den.
"Vem är det då som har mixtrat med den här?" frågade han högljutt. "Änglar? Har det här något att göra med det där konstiga mejlet med den lilla ängelbilden som jag fick i morse?
Hur mycket Dr Harker än ogillade Seaton, kände hon att det var bättre att berätta sanningen för honom än att han skulle marschera runt i byn och skrika om detta. Så hon tog honom åt sidan och berättade för honom om adventskalenderns meddelanden. Seaton må vara en okänslig skrytmåns, men hon visste från hans affärer att han inte bara kunde bevara en hemlighet utan att han också njöt av att veta mer än alla andra.
"Förmodligen en lokal kille", sa han. "Jag arbetar med datorer, men de är som cyborger nuförtiden. Och de är för mjuka för att stå upp mot folk ansikte mot ansikte, så de skulle göra sånt här. Bäst att inte oroa sig för det
Med en sista suck och till synes oberörd gick han grinigt tillbaka mot scenen. Hon önskade att hon kunde följa hans råd.
7e december
Sleigh
Dr Harker väcktes av ännu ett morgonsamtal från kommissarie Twelvetrees. Hans skenbara ointresse för Adventfallet blev allt mindre övertygande för varje dag, tyckte hon.
"Jag kommer att vara i byn i dag och informellt förhöra några personer", började han och gjorde sedan en paus innan han sa: "Och jag vill att du håller dig ur vägen
Dr Harker var alltför van vid att bli tilltalad på det här sättet för att bli förolämpad. "Då måste du tala om för mig vem du ska förhöra", sa hon. "Annars kan jag knappast förvänta mig att kunna undvika dig Hon hade trots allt en del ärenden att uträtta i samband med pjäsen och kunde inte sitta inomhus hela dagen bara för att inte stöta på några misstänkta. Han insisterade på att de personer han förhörde inte var misstänkta, men han höll fast vid att hålla deras namn anonyma. Om hon såg honom med någon förväntade han sig helt enkelt att hon skulle hålla sig undan, förklarade han och lade sedan på.
Elefanten i rummet var naturligtvis att dr Harker inte bara plockade upp de nytryckta programmen för Julstjärnan utan också skulle försöka hitta, och kanske rädda, den som dagens adventsbild syftade på. Det var en släde, och det ovanliga med den var den lilla personen som verkade vara instängd under den.
I en liten by som Candlestow, med sina slingrande vägar och en mängd slarviga, rika människor som bodde i närheten, hade det naturligtvis inträffat många trafikolyckor under årtiondena, och hon hade till och med behandlat människor för några av dem. Hon visste att hon inte kunde gå runt och visa folk bilder på en släde och säga: "Jag antar att ingen har hört av sig om den där gången när du körde på mrs Umber när du backade på snabbköpets parkeringsplats? Hon trodde att hon bara skulle behöva hålla örat mot marken, så att säga.
Inspektören syntes inte till när hon körde genom byn i sin åldrade men välskötta Mini Cooper. Vädret hade blivit allt kallare, så gatorna var mest fyllda av den växande skaran julturister som tittade på sevärdheter och kikade in i de mysigt upplysta butikerna. Hon skulle ha gått till tryckeriet, men hon bedömde att hon knappast skulle kunna bära 500 fullstora teaterprogram i sin återanvändbara väska.
Dr Harker passerade en grinig Mr Flowers på väg in i Ghulam Zubairs butik, som uppenbarligen just hade lämnat bageriet intill Practo-Print, och en gräddbulle gjorde uppenbarligen ingenting för att förbättra hans humör. Mr Zubair själv skulle just gå tillbaka in i sin butik, där han redan hade låtit packa upp programmen åt henne. Hans vanliga glada humör hade fått sig en liten törn, märkte hon. Hade inspektören varit här?
"Förlåt, dr Harker", sa mr Zubair, medveten om att hon hade lagt märke till hans humör. "Jag tycker inte om att tala bakom ryggen på folk, men min fru hade just Mr Flowers i bageriet intill, som klagade på den tårta hon bakat åt honom. Om någon dikterar "Xmas" över telefon, så är det det vi lägger på tårtan. Men tydligen skulle hon på något magiskt sätt veta att han menade att det skulle stå "Christmas"!
Hon nickade medlidsamt, men nämnandet av Mr Flowers hade väckt ett minne. För elva år sedan hade Thomas Flowers och hans fru Roberta varit inblandade i en dödlig kollision på en av vägarna norr om byn. Dede hade varit på väg hem från en julfest som några vänner anordnat när de med sin bil körde på den lokala pensionären Edith Gummer. De hade båda varit ganska berusade, och Roberta hade uppenbarligen kört men hade inget minne av händelsen.
Roberta tillbringade slutligen sju år i fängelse på grund av detta, medan Thomas fick ett fängelsestraff för sin inblandning. Ryktena om att det faktiskt var han som hade kört fortsatte i flera år, men inte tillräckligt mycket för att han skulle lämna byn. Han insisterade alltid på att det var hans fru som hade kört, men lokalbefolkningen noterade att han sedan händelsen körde extremt försiktigt och ibland plågsamt långsamt.
Hon bestämde sig för att prata med honom om bilden. Med tanke på hans vanliga tempo trodde hon att han förmodligen fortfarande var ute i sin bil, cirka 200 meter bort, men det fanns inga tecken på honom. Hon fortsatte med sina ärenden och i grönsakshandeln stötte hon ihop med en av Flowers få kvarvarande vänner, Kenny Green, som såg lätt chockad ut. "Har du sett Thomas idag? Frågade dr Harker. "Ja, jag ville bara prata med honom
"Då får du åka till sjukhuset", sa Green med en bedövande monoton röst. Bromsarna hade inte fungerat på Flowers bil och han hade kraschat in i en häck. Hans vanligtvis låga hastighet innebar att kraschen inte var dödlig, men han var uppenbarligen ganska allvarligt skadad och hade förts till Queen Elizabeth-sjukhuset i den närliggande staden Acmouth.
För att hinna säga de rätta orden till Green slängde dr Harker sin korg med grönsaker i papperspåse och rusade tillbaka till sin bil. Hon ville ogärna utnyttja sin ställning som före detta allmänläkare för personliga syften, men hon ansåg att den här utredningen var för det allmännas bästa, så hon begav sig till sjukhuset för att träffa Flowers i hopp om att få reda på vad som hade hänt.
När hon kom fram fann hon en överraskande person i lobbyn: kommissarie Twelvetrees. Hon hade faktiskt skickat dagens adventskalenderbild till honom, trots hans ständiga protester om "riktigt polisarbete", och han såg inte glad ut över att se henne. "Jag trodde att jag sa åt dig att hålla dig undan", sa han och drog på munnen åt den oavsiktliga ordvitsen.
"Hålla mig borta från att du intervjuar "icke-misstänkta", sa du", svarade dr Harker och fortsatte förbi honom in på avdelningarna. "Stod Thomas Flowers på din lista? För han fanns definitivt med på Advents
"Vi kallar inte den här personen "Advent"!" sa inspektören skarpt.
"Vilken person? Den anonyma personen som inte är kopplad till någon av dessa slumpmässiga incidenter? Dr Harker svarade sardoniskt. Sedan gjorde hon en paus. Hon ville inte att deras relation skulle vara på det här sättet. Hon vände sig om och tittade på honom. "Lyssna nu, Peter. Jag är medveten om att du förmodligen är under press från den som är över dig att blunda för bilderna. De har förmodligen fått påtryckningar från en viss lokal medlem av adeln som vill att den här byn ska verka säker och fläckfri. Så, okej, den officiella linjen är att det här är en serie olyckliga, osammanhängande olyckor. Men det snabbaste sättet för oss att lösa det här är att hitta den som skickar mig de här bilderna. Håller du inte med om det?
Han såg lite mer tillmötesgående ut och ryckte på axlarna. "Visst. Men kalla mig inte Peter - det är inspektör Twelvetrees.' Han förklarade kortfattat vad han visste. En bilkunnig polisman hade undersökt bilen på olycksplatsen och förklarat att bromsledningen hade kapats och bromsvätskan runnit ut, vilket lett till att bromsarna inte fungerade. Vid denna nyhet klappade dr Harker plötsligt händerna av entusiasm. Inspektören gav henne en varnande blick.
"Men förstår ni inte? Om vi kan ta reda på exakt när och var bromsarna kapades, kan vi kanske ta reda på vem som hade möjlighet att göra det!
Mr Flowers var tydligen inte vid medvetande, men polisen hade kunnat spåra hans rörelser utifrån den rad av irriterade människor som han hade lämnat efter sig idag. Nu var de bara tvungna att lista ut när sabotaget inträffade..
Med hjälp av din kunskap om de platser han besökte och den tid det tog för honom att resa mellan dem, samt informationen om bromsar, räkna ut på vilken plats Thomas Flowers bromsar måste ha kapats.
Inspektör Twelvetrees medgav att hennes resonemang stämde. Han skulle prata med de personer som hade varit närvarande när bromsarna måste ha kapats och se om de hörde eller såg något.
Han började ge efter, uppenbarligen mot bättre vetande, och sa till dr Harker: "Från och med nu måste du skicka de här bilderna direkt till mig så fort du får dem, och sedan får du inte göra något mer Det låg något av en varning i hans röst när han sa det sista.
"Så du medger att de är betydelsefulla?" svarade hon.
Han skakade frustrerat på huvudet. Men hon kunde svära på att han försökte dölja ett litet leende.
8e december
Julens tårta
Den lilla tårtbilden som dök upp i dr Harkers inkorg fick henne att le den här morgonen, men det var ett bistert, motvilligt leende åt Advents humor. Hon skickade pliktskyldigast bilden till kommissarie Twelvetrees och började sedan städa och röja i sitt hus.
Trettio minuter senare skickade han ett meddelande till henne: "Tankar?
Hon svarade: "Jag är ledsen, jag trodde att du bad mig att bara skicka bilden och sedan hålla mig utanför
Han svarade: "Det finns ingen anledning att vara småaktig. Vi vill båda fånga den här ... personen. Varför är det en tårta nu igen?
"Tekniskt sett var det ingen tårta den 1:a, det var en julkubbe. Det faktum att det hänvisades till en tårta betyder inte att bilden var en tårta i sig
"Var snäll och sluta tjata och säg vad du tycker", svarade han.
Förstod han verkligen inte betydelsen av en tårta på den här dagen? Men så kom hon ihåg att han inte hade bott här på över tjugo år, så hon borde låta tvivlet komma honom till godo. "I dag är det välgörenhetsbakningstävling", sa dr Harker och skickade en länk till byns hemsida där evenemanget beskrivs. "Det kommer att bli många, många tårtor
Detta var anledningen till att Advents bild var djävulsk. Generiska föremål som julgranar och slädar var definitivt provocerande under den här årstiden, men att begå ett tårtbaserat brott på vad som vanligtvis var årets mest tårtorienterade dag i Candlestow var som att gömma en nål i en hög med andra nålar.
Baktävlingen (stora bokstäver är både önskvärt och nödvändigt) fungerade både som ett slags kulinarisk gladiatorstrid och som den ursprungliga källan till en betydande del av de pengar som behövdes för att producera pjäsen, via anmälningsavgifter och folk som betalade för att köpa tårtor. Eftersom pjäsens tidigare anonyma investerare Dennis Seaton hade täckt de flesta av kostnaderna i år hade kommittén beslutat att istället donera pengarna från försäljningen till en välgörenhetsorganisation som skulle vara relevant för Mr Hollys tragiska bortgång. Tyvärr, eftersom förseningarna under julen innebar att det ännu inte hade gjorts någon undersökning av hans död, kunde ingen komma överens om exakt vad som orsakade den, och därför skulle pengarna från tårtorna gå till en generisk "Mr Holly Fund", som skulle delas ut i framtiden.
Inspektören medgav att han var lite förlamad här. "Polischefen har gjort klart att han "starkt anser att polisens resurser kan användas bättre på annat håll". Små olyckor som bilolyckor och saker som går fel vid lokala teaterrepetitioner - för att inte tala om en man med en enkel allergi - händer trots allt hela tiden i små byar som den här! Inspektör Twelvetrees tog ett djupt andetag innan han fortsatte: "Men han antydde också att om något allvarligt skadligt skulle hända Candlestows invånare, så kommer "huvuden att rulla"
"Så Lady Miriam har uppenbarligen informerat honom om att hon inte vill att någon ska veta att det här händer - men man måste också försöka förhindra att det händer
"Candlestow är inte den turistmagnet som det en gång var, men det drar fortfarande in en hel del affärer och handel till det här området. Jag tycker att vi ska få dem att ställa in baktävlingen, bara för att vara på den säkra sidan
"Skojar du? En del av lokalbefolkningen har förberett sig för det här hela året. Om du försökte stoppa det skulle ett stort antal människor definitivt veta att något är på gång
Med tanke på att fler än sju personer i byn redan hade fått bilder kände dr Harker att den här situationen var omöjlig att hålla hemlig mycket längre. Men om folk kände till adventskalendern och fick panik kunde det leda till ytterligare problem, så de kom överens om att de båda skulle gå på tävlingen tillsammans och hålla ögonen öppna för eventuella problem.
Tävlingen var ett av de få evenemang som anordnades av kommittén och som aldrig ägde rum i kommunhuset, eftersom det skulle kräva flera ugnar, utan istället oftast i Kvinnoinstitutet i andra änden av byn, där de hade en egen bakskola. Om alla var ärliga skulle de också erkänna att den neutrala platsen föredrogs för att begränsa kommitténs makt att vara på hemmaplan och alltid se till att deras svartskogstårta vann första pris.
Om inspektören inte mindes baktävlingen från förr, så tydde hans ansiktsuttryck när de kom in i salen och möttes av doften av socker på socker på socker, på att han höll på att komma ihåg den. Den spända stämningen var förmodligen likvärdig med den vid det franska renässanshovet eller i England under Elizabeth I, även om straffet för ett faux pas inte var avrättning utan att kakan eller andra bakverk undveks av de samlade besökarna. För egen del tyckte dr Harker att det var tillräckligt spänt att vara med i pjäsen, så hon hade aldrig varit intresserad av att gå in.
De många tävlande hade varit på plats sedan morgonen. Enligt reglerna fick de baka vilken tårta de ville, men ingredienserna måste tillhandahållas av byn: alla använde samma mjöl, samma choklad, samma vinbär osv. När inspektören och doktorn anlände var tårtorna utställda och redo att provsmakas, varefter en anonym omröstning skulle avgöra vinnaren. Twelvetrees och Harker vandrade runt i rummet och pratade med både besökare och tävlande, från kommittémedlemmar som Mandy Joseph och Millicent Fromer till lokala bakentusiaster som Phaldut Akhtar och Polly Walgrave (även om dr Harker ironiskt noterade att systrarna Hunnam hade beslutat att inte delta ...). Det mesta handlade om tårtor, förutom några personer som diskuterade hur de trodde sig ha sett Mr Holly gå omkring i byn. Det verkade som om det var en halvregelbunden händelse att upptäcka hans spöke.
Mr Akhtar höll faktiskt på att förklara för en annan gäst hur han hade lyckats göra en så utsökt tårta av bara malda mandlar, äggpulver och choklad, när han plötsligt tog sig för magen och snubblade framåt. Knappt hade de lyckats få honom på plats förrän Tom Hull, ägare till den lokala ramaffären, också verkade lida av någon form av sjukdom och faktiskt krossade ett par tallrikar när han kollapsade över ett bord. Och så kom Josie Karabedian ut från toaletten med hjälp av sin dotter, efter att ha hittats nästan medvetslös i ett av båsen. Dr Harker började genast undersöka offren.
Tre offer, bara en av dem en tävlande, alla bleka, rodnade och svettades. Det såg ut som förgiftning..
"Det måste vara en av kakorna", viskade inspektör Twelvetrees till dr Harker. "Vad har de ätit?
Men de hade alla ätit olika kakor. Och ingen av dem hade druckit något medan de var här. "Kanske finns giftet i en särskild ingrediens", antog dr Harker snabbt. "Ett gemensamt element i alla saker de åt? Det är bäst att vi identifierar det, snabbt!
Kan du med hjälp av informationen om ingredienserna i kakorna och de tre insjuknade personernas agerande komma fram till vilken ingrediens som måste ha varit förorenad?
Tom Hull - äger ramverkstaden. Åt den glutenfria chokladkakan.
Josie Karabedian - en lokal mamma. Åt en osttwist.
Phaldut Akhtar - bagare, åt den veganska morotskakan.
Glutenfri tårta - Malda mandlar, äggpulver, chokladbitar.
Vegansk tårta - mjöl, kokosgrädde, socker, morötter.
Twist med ost - mjöl, äggpulver, ost.
När de hade identifierat ingrediensen gick de raka vägen till köket.
"Äggpulver? Verkligen?" sa dr Harker.
"Tydligen försvann de riktiga äggen, så de var tvungna att ersätta dem med det här i sista minuten", sa inspektören. Han sniffade på behållaren. "Det finns en tydlig antydan till ogräsmedel här", sa han, och de båda sprang för att vidarebefordra denna information till sjukvårdarna som just hade anlänt.
"Så vår misstänkte är förmodligen en av de tävlande ..." sa dr Harker lite senare.
Kommissarien höll upp handen som för att stoppa hennes tankeprocess innan den blev alltför detaljerad. "Det är fullt möjligt att det här är en av de tävlande som försöker sabotera för en annan, utan någon koppling till Advent - jag menar till den anonyma bildavsändaren
"Vad var det då tårtbilden syftade på?" frågade dr Harker och lade armarna i kors.
Plötsligt hörde de båda ett tårfyllt utrop från rummet intill. "DEN HÄR TÅRTAN VAR BUTIKSKÖPT!!!" tjöt rösten.
"Kanske är det så att ...? Föreslog dr Harker och försökte utan att lyckas kväva ett leende.
9e december
Ljus
Incidenten med äggpulvret tycktes på något sätt ha fått inspektören att tappa intresset för mysteriet, som bara var ännu ett vardagligt missöde, en olycka som troligen orsakats av en klantig bybo som återanvänt en gammal plastbehållare utan att diska den ordentligt. Han förblev resolut ointresserad trots att, som dr Harker påpekade, situationer som sabotaget av den flygande selen och biet i skägget inte bara kunde förklaras bort. Twelvetrees hade uppenbarligen en annan inriktning på utredningen av Mr Hollys död, och det gick till och med rykten om att det skulle bli en undersökning - även om inspektören naturligtvis vägrade att antyda att Advents agerande hade något med det att göra.
Dr Harkers dator plingade till med dagens meddelande just när hon skulle lägga ner mat åt Grendel. När hon gick över till sin laptop skymtade hon något genom fönstret, bara delvis synligt i den fallande snön. En nunna. Eller någon i nunnedräkt. Ansiktet var för långt borta och för skuggat för att kunna urskiljas. Men det verkade som om de tittade rakt mot hennes hus. Hennes dator gav ifrån sig ett malande ljud och hon tittade ner på den en kort stund, och när hon tittade upp igen var nunnan borta.
Att någon är klädd i dräkt behöver inte betyda något övernaturligt eller mystiskt, så hon försökte skaka av sig den kusliga känslan med en klunk te. Dagens kalenderbild var ett stearinljus. Lågan var enorm, helt oproportionerlig i förhållande till själva ljuset. Det påminde henne definitivt om något, men hon var osäker på vad. Det hade förekommit bränder i byn tidigare, särskilt på 70-talet, då alla rökte och de flesta mjuka möbler var extremt lättantändliga. Den enda brand som faktiskt involverade ett stearinljus var branden i Utterbridges ladugård -87. Enligt uppgift hade någon lämnat ett ljus brinnande i huvudladugården på Bob Utterbridges gård, och det hade satt eld på hela byggnaden, vilket ledde till att några kor dog, men lyckligtvis kom inga människor till skada förutom Bob, som fick en lungfull av rök när han rusade in. Någon skyldig hittades aldrig, vilket på många sätt var ännu värre eftersom det innebar att en skugga av misstänksamhet hängde över de lokala barnen som brukade leka i området, särskilt Bobs son Hugh.
Bob hade gått bort 2006, men Hugh var fortfarande där uppe och drev gården. Fast det var inte en gård längre, utan snarare en anläggning för tillverkning av kulisser för film- och tv-produktioner. Lokalbefolkningen kallade den dock fortfarande för "Utterbridge Farm", och dr Harker visste faktiskt att några av pjäsens kulisser för närvarande målades och byggdes i en av lagerlokalerna. Med en bra ursäkt för att göra ett besök diskade hon snabbt upp sin tekopp och gick ut genom dörren.
Hon parkerade nära gården och ringde på grinden. Säkerheten var föga förvånande hög på anläggningen, med produktionsbolag som var vaksamma på risken för potentiella läckor till fans på internetforum, för att inte tala om journalister. När gårdspersonalen såg att det var dr Harker släpptes hon dock in utan några krångel. En ung man vid namn Harry Dyall mötte henne vid ytterdörren och började eskortera henne till Warehouse D, där kulisserna höll på att målas. "Jag är faktiskt CGI-artist", sa Dyall vänligt. "Jag hjälper till med lite designarbete här tills jag kan ta min examen. Din pjäs kommer inte att behöva CGI, eller hur?
"Det hoppas jag inte! Svarade Dr Harker, även om hon inte skulle bli förvånad om kommittén godkände den.
Plötsligt hördes ett gällt, repetitivt larm. Dyall såg bekymrad ut. "Det är det automatiska brandlarmet", sa han och började genast springa mot ljudet. "Det kommer från Magasin D!" De rusade mot den stora byggnaden och fick snabbt sällskap av Hugh Utterbridge och ett par andra arbetare.
"Brandbekämpningssystemet har kopplats ur", sa Utterbridge förvirrat och tittade på en kontrollpanel bredvid dörren till lagerlokalen.
"Då får vi väl vänta på brandkåren", sa Dyall.
"Och låta elden förstöra ladan? 'Nonsens', sa Utterbridge bistert. Han använde den manuella överstyrningen för att dra upp dörren. Det var väldigt lite rök där inne, så branden måste fortfarande ha varit liten. Dr Harker höll sig undan när de unga männen tog tag i brandsläckare och sprutade skum över vad som måste ha varit en del av pjäsens uppsättning, nu svärtad men inte helt förstörd.
När elden var helt släckt gick Dyall fram till en datorterminal och började skriva snabbt. "Undertryckningssystemet var inte bara ur funktion", säger han entusiastiskt. "Det kortslöts faktiskt. Det var ett par lösa kablar som startade branden!
"Jag sa ju åt dig att ordna det! Utterbridge, som uppenbarligen var i chocktillstånd efter branden, skrek åt en av de andra männen, som såg lagom kuvad ut.
"Det här är det konstiga ..." fortsatte Dyall. "Det ser ut som om den nås från en annan plats
Både dr Harker och Utterbridge rusade över till datorn för att se efter. I systemets behörighetsdel fanns en rad till synes slumpmässiga bokstäver och siffror, precis som när dr Harker fick ett e-postmeddelande från Advent. Hon var säker på att Advent inte hade uppfunnit idén med anonymiserad datoråtkomst, men det verkade för signifikant för att vara en tillfällighet.
"Vänta lite", sa Dyall, tog fram sin telefon och kopplade in den i den bärbara datorn. "Jag tror att de fortfarande är anslutna! Jag kanske faktiskt kan komma åt deras system ..
Utterbridge verkade inte förvånad över att han tydligen hade anlitat en datahackare och nickade bara instämmande. Dyall öppnade några olika program på sin telefon och såg sedan förvånad ut när ett rutnät av snöflingor dök upp på skärmen. "Det är ... ett pussel, tror jag? Vi måste hitta en kod
Advent kräver en femsiffrig kod för att komma åt sina system, och de har installerat ett snöflingebaserat pussel för att lista ut den. Om det första numret är den övre mittenhexagonen och det andra är den centrala hexagonen, räkna ut de tre följande numren i sekvensen. Du misstänker att det kan ha något att göra med att räkna nålarna i varje snöflinga (vänd dig om för en ledtråd)
När rätt kod var inmatad hittade de staplar med filer, hundratals, alla krypterade som fullständig rappakalja. De kunde inte förstå någon av dem och sedan, lika plötsligt, bröts anslutningen.
"Ledsen", sa Dyall. "Jag lyckades bara ladda ner en mapp med ungefär tre filer i, men jag har ingen aning om hur jag ska dekryptera dem
Dr Harker föreslog att han skulle skicka dem till kriminalinspektör Twelvetrees på Acmouths polisstation. Sedan vände hon sig om och tittade på Utterbridge och visade honom bilden på adventskalenderljuset.
Han såg arg ut, men verkade sedan ge upp och såg märkligt besegrad ut. Han sänkte axlarna och tittade ner med ett uttryck som tycktes förmedla decennier av hemlighetsmakeri och skam. Han ville inte säga något mer.
10den december
Krans
Dr Harker var fortfarande osäker på varför hon var den som valts ut att få dessa bilder. Var det bara en slump? Eller var det för att hon själv inte hade några hemligheter? Hennes liv hade varit ganska vardagligt. Och ja, hon hade gjort misstag, men hon hade antingen redan berättat om dem (som när hon hade nycklat till bilen som hela tiden parkerade på hennes plats) eller fått dem avslöjade (som det hårda, menade att vara anonyma brev hon hade skickat till mamman till den där flickan som mobbade hennes son). Hon var praktiskt taget en öppen bok. Men det kunde förstås finnas något hon glömde ..
Klockan 08.00 plingade det till och där var den: dörr nummer 10. En julkrans. Hon hörde en knackning på dörren och hoppade till, eftersom hon kom ihåg att hon själv hade en krans där. När hon tittade genom titthålet såg hon att det var inspektör Twelvetrees. Det var ju klart. När hon släppte in honom klandrade hon sig själv för att ha varit så dum. Nästan alla i byn hade en krans.
Inspektören tittade nyfiket på hennes ansiktsuttryck. "Ni bad mig komma?" sa han osäkert.
"Ja, naturligtvis. Jag tänkte bara att det vore bättre om vi kunde börja dagen tillsammans för en gångs skull. Försök att hinna med Advent på hoppet", sa hon och visade honom kransbilden.
Han satte sig ner lite trött. "Du får det att låta så enkelt. Men vi får desinformation - vi har fått rapporter om att folk har sett Mr Holly vandra omkring i byn, och vi har fått ett par samtal om en "mystisk nunna" Dr Harker höjde på ögonbrynen åt det. "Det är förmodligen bara hysteri", fortsatte Twelvetrees, "men det visar hur nervösa människor börjar bli
Dr Harker tittade ut genom fönstret på snön, som började falla hårt. "Folk glömmer hur skrämmande julen kan vara ibland", anmärkte hon och tittade eftertänksamt på snön. "Jag menar, en av de mest kända julberättelserna handlar ju om spöken ..
Inspektören såg obekväm ut för en sekund och klappade sedan händerna. "Nu räcker det med det, nu ska vi ta reda på vad det är för bild!" sa han, gick fram till hennes laptop och zoomade in.
"Du har ändrat dig", sa dr Harker.
"Ja, nio dagar i rad med otur verkar ju vara en tillfällighet, även i en liten by som denna", sa han med en axelryckning. "Efter att Dyall-pojken skickade de krypterade filerna i går bad jag vårt IT-team att börja undersöka saken
"Och har du hört något ännu?! Dr Harker blev plötsligt upphetsad av utsikterna.
"Nej, inte än. Man får vänta länge på IT-folk, och ännu längre på bra sådana", sa inspektören beklagande. "Vänta ... det här är ingen julkrans
"Det är en begravningskrans", sa läkaren och insåg sitt misstag nästan samtidigt som inspektören. "Det är ett dåligt omen
"Den kan syfta på mr Hollys död", sa inspektören och undvek omen-kommentaren. "Han bodde också på kyrkogården bland gravarna. Han tillbringade förmodligen mycket tid omgiven av kransar
Dr Harker erbjöd sig att ge inspektören skjuts till kyrkan. Snön låg så tjock nu att det började bli svårt att ta sig fram på vägarna. "Hittade ni något av betydelse i hans stuga? Frågade dr Harker.
Inspektören suckade. "Doktorn, jag antar att ni är inblandad i det här vare sig jag vill det eller inte
"Tack så mycket!" svarade hon sarkastiskt.
"Jag tycker inte illa om det!" sa han snabbt. "Jag föredrar bara att hålla saker och ting professionella. Jag kan inte avslöja något nu. Jag ska försöka få dig att skriva på som konsult i fallet, eftersom det var du som fick kalenderbilderna från första början. Till dess kan det väl inte skada om du följer med mig till stugan ..
När de kom fram till kyrkan rusade pastor Dove fram till dem. Han var en liten, rödhårig, tunnhårig man med tunnare hår och en ännu tunnare mustasch. Han hade bunkrat upp sig mot kylan och tittade ganska bedrövligt på dem när de gick uppför stigen. Han av alla människor skulle sakna Mr Holly mest, eftersom han visste att han aldrig skulle få en annan kyrkvärd som var lika omtänksam och flitig mot kyrkan. "Hmf. Trodde du var Liam. Han är sen", sa kyrkoherden grinigt. Liam Furth var den lokala begravningsentreprenören. Han var lång och mager och hade ett lugnt sätt att vara. Han och kyrkoherden sågs ofta tillsammans när de planerade ceremonier och kallades ibland (kärleksfullt) för Laurel och Hardy bakom ryggen på varandra.
'Wi såg honom inte på vägen. Organiserar du Mr Hollys begravning? Frågade dr Harker.
"Nej, vi har lite eftersläpning, eftersom du förklarade kyrkogården otillgänglig i ett par dagar medan dina pojkar snokade runt", sa pastorn och tittade anklagande på inspektören. "Hur som helst, det blir inte bättre av att Liam är sen. Ganska olikt honom
Dr Harker började känna sig illa till mods. "Har du ringt hans kontor?" frågade hon.
"De sa att han redan hade åkt iväg. Varför, tror du att något kan ha hänt? Pastorn såg bekymrad ut.
"Nu ska vi inte låta oss ryckas med", sa inspektören. Han ville vara till hjälp och föreslog doktorn att de skulle sätta sig i bilen igen och köra tillbaka längs vägen för att se om det fanns några tecken på att Liams skåpbil hade kört fast på vägen eller ... något annat.
Dr Harker körde försiktigt i den allt djupare snön och tog en omväg längs en närliggande väg som kan ha legat på Liams rutt, när de fann hans skåpbil parkerad vid en häck, med dörren på förarsidan öppen och strålkastarna fortfarande på. En närliggande grind stod öppen - och Liam syntes inte till.
"Vad är det där borta?" frågade inspektören.
"Kyrkogården. Den gamla, menar jag", sa dr Harker, som redan hade hämtat en snöskyffel från bakluckan på sin bil, för säkerhets skull, och som knackade sig fram mot grinden. "Om vi går igenom den här vägen kommer vi in på kyrkogården från den östra sidan. De var tvungna att sluta använda den för ungefär 150 år sedan, när de fick slut på utrymme - det var en koppepidemi. De hade precis byggt den nya kyrkan, så de hade en perfekt ny kyrkogård där ..
Dr Harkers mobil ringde, vilket fick dem båda att hoppa till. Okänd uppringare.
När hon svarade hörde hon dock Liam Furths röst. Först kände hon lättnad, tills hon märkte hur märkligt panikslagen och dämpad den var. "Hjälp mig, snälla, vem det än är!
"Liam, var är du? Frågade dr Harker.
"Jag är ... jag tror att jag är i en kista!" utbrast han. "Begravd i marken? Någon tog tag i mig på den gamla kyrkogården och slog mig med något. När jag väl kom till sans hade jag en påse över huvudet och de började marschera mig till en öppen grav. De knuffade mig och jag föll 6 fot ner i marken ... Jag blev knockad, men jag tror att de har begravt mig! Med all rätt, tyckte dr Harker, uttalades de sista orden i ett desperat ylande. "Jag hade en telefon i handen när jag vaknade, och den innehöll ert nummer. Snälla - snälla kan ni hjälpa mig?!
"Vi behöver väl bara leta efter den grav som har nygrävd jord?" sa kommissarie Twelvetrees och gjorde sitt bästa för att hålla sig lugn och sansad. Men så såg de båda att ett tjockt lager snö låg över varenda grav ... Dr Harker insåg att de bara hade en chans och började lirka ut ur Liam vart han var på väg ..
Med hjälp av Liams berättelse om sina rörelser, kan du räkna ut i vilken grav han har begravts?
Dr Harker och inspektören grävde frenetiskt, och som tur var var Liam inte begravd särskilt djupt. De drog upp honom ur kistan, och medan han kippade efter luft erkände han gråtande alla de värdesaker han hade stulit från de människor han hade begravt genom åren.
Det enda skälet till att dr Harker inte släppte ner honom på marken igen vid det här laget var den vårdplikt hon hade gentemot alla människor som läkare. Hon visste också att det var detta Advent ville: att de som bar på hemligheter skulle straffas. Offren fick knappt tillräckligt med tid för att se och förstå adventskalenderbilden innan Advent inledde sin attack. När Liam helt utan ceremoni fördes in i baksätet på en ambulans mumlade han något om ett mejl, en bild på en begravningskrans - och en lapp som hotade honom om han inte avslöjade sina hemligheter. Det sista var ny information som bekräftade för dr Harker vad hon redan visste: Advent ville att människors hemligheter skulle avslöjas, och de var beredda att riskera liv för att få det att hända.
Dr Harker såg på inspektörens ansikte och visste att han hade fått nog. Det här var definitivt ett mordförsök. Om den person som gjorde det här inte också var ansvarig för mr Hollys död skulle dr Harker bli oerhört förvånad.
11den december
Stjärnan
Det mest oroande meddelandet som dr Harker fick på morgonen den 11 december var inte det anonyma med en bild av en julstjärna, utan det som bjöd in henne till brunch med lady Miriam uppe på herrgården.
Hon hade ingen riktig aning om hur Lady Miriam kände sig inför den senaste tidens händelser i byn. Dr Harker kunde ana att hon inte var glad, men utöver det visste hon inte om Lady Miriam var mer bekymrad över den eventuella skadan för invånarna i byn som hon behandlade som sitt eget personliga drottningdöme, eller av skadan för byns rykte.
Ärligt talat, under de få möten som dr Harker hade haft med henne verkade hon vara en medkännande och förvånansvärt pragmatisk kvinna. Hon hade alltid insisterat på att hennes förvandling från ett vilt barn till en lugn herrgårdsfru var helt äkta och berodde på att hon uppskattade sitt arv och sin bakgrund. Så dr Harker antog att lady Miriam kanske bara ville ta reda på exakt vad som hände. Hon måste ha använt sitt enorma inflytande för att höra talas om dr Harkers inblandning i fallet och ville ha hennes syn på situationen. Eller så tänkte hon lägga hela sitt inflytande på doktorn för att få henne att sluta försöka hitta och hjälpa de personer som Advent riktat in sig på, och därmed lägga mer bränsle på publicitetsbrasan. Dr Harker var inte någon som lät sig kuvas lätt, särskilt inte av någon som var yngre än hon.
Det ironiska var att dr Harker redan var inställd på att försöka träffa lady Miriam när hon fick adventskalenderbilden. Lady Miriam hade ju trots allt spelat rollen som julstjärnan i pjäsen varje år sedan den först hade börjat. Hon kunde mycket väl vara nästa mål. Dr Harker skickade bilden till inspektören med ett meddelande om att hon skulle besöka lady Miriam, och han svarade snabbt och bad henne att vara diplomatisk.
Whispering Johns herrgård må ha varit vacker och elegant, men Lancaster House fick den nästan att framstå som ett hagelgevärsskjul. När man kommer till huset och trädgårdarna får man verkligen en uppfattning om dess otroliga skala. På många sätt var det ett typiskt exempel på ett georgianskt lanthus och gods, men arkitekten hade tillräckligt med små excentriciteter för att leda till många överraskande små detaljer, inklusive ett torn. Och trädgårdarna var på vissa sätt ännu märkligare, eftersom de representerade de ofta motstridiga visionerna hos tio generationer av Lancaster-män och -kvinnor; det var åtminstone det enda stället i England där man kunde se en gigantisk bandikot i form av ett formklippt träd. Dr Harkers vän Elspeth hade påpekat att hon trodde att lady Miriam hade gjort Candlestow till ett centrum för turism eftersom alternativet hade varit att öppna dörrarna till Lancaster House för allmänheten, och hon ville ha det för sig själv.
Dr Harker marscherade fram till dörren, fast besluten att inte låta sig skrämmas, och slog på den enorma mässingsknoppen, och Lady Miriams butler Stuyvesant öppnade med ett stort varmt leende. Dr Harker hade hjälpt till att föda hans dotter Rachel för många år sedan, så han hade anledning att tänka på henne med värme. "Dr Harker! Jag blev mycket glad när Hennes nåd sa att hon ville ha er här till elvatiden Han lutade sig försiktigt framåt. "I förtroende är hon lite orolig för något, så jag antar att hon bara vill ha din insikt", sade han med en försiktig viskning. Dr Harker log, och de småpratade i några minuter innan Stuyvesant kom ihåg sig själv och ledde henne in i den enorma vinterträdgården på baksidan av huset. Trots vädret var det varmt och skönt, vilket utan tvekan gynnade de många exotiska växterna där inne. Lady Miriam satt elegant vid ett litet bord, där en mängd olika smörgåsar och kakor låg framdukade bredvid en antik tekanna.
"Dr Harker", hälsade Lady Miriam på henne. "Jag vill bara säga att du klarar dig mycket bra med tanke på de fruktansvärda omständigheterna
"Ja, när jag började få bilderna var jag tvungen att agera", svarade dr Harker.
"Bilderna? Åh, den där kalendergrejen. Nej, nej, jag menar Mr Hollys olyckliga olycka.'
Två saker blev tydliga när de fortsatte att prata: Lady Miriam var inte alls intresserad av att prata om adventskalenderbilderna, och hennes främsta anledning till att kalla Dr Harker till herrgården var för att prata om pjäsen. "Jag älskar Mandys idé om att tillägna den till Mr Holly, men jag tycker inte att hennes koncept är riktigt i andan av Julstjärnan som vi alla älskar", sa Lady Miriam och knaprade försiktigt på en macaron. "Så jag hoppades att du skulle stödja mig i att ta in en ny regissör: Tony Blankenship!
Dr Harker stannade upp för en sekund. Hon trodde att hon kanske hade hört fel. "Skådespelaren? Från ... de där actionfilmerna på 80-talet?
Lady Miriam strålade. "Det stämmer, även om jag skulle säga att han har gjort mycket mer än så. Han är en personlig vän - han har kommit för att stanna här över jul, och när jag nämnde pjäsen uttryckte han ett intresse för att hjälpa till att göra den till en så bra hyllning till byn som möjligt. Jag talade faktiskt med Mr Holly om det här före... olyckan
Dr Harker visste inget om Blankenships förmåga att regissera. Han var mest känd för att avfyra vapen och kvickheter i en rad alltmer korkade Hollywoodfilmer, där han gjorde de flesta av sina egna stunts. Han planerade väl inte att låta den älskvärda föräldralösa pojken hoppa i sidled och avfyra två pistoler samtidigt? Oavsett vilket, den destabiliserande effekten av att ha en Hollywoodstjärna involverad i pjäsen skulle inte göra någons liv lättare.
Vänta... en stjärna?
"Var är mr Blankenship just nu? Frågade Dr Harker, angeläget.
"Åh, han tog en promenad i trädgården", sa Lady Miriam. "Jag tror att han ville hitta Lord Finians torn Detta var en ökänd dårskap på husets ägor, ett stenhus med flera våningar som påminde om medeltiden. Dr Harker föreslog försiktigt men bestämt att hon ville gå dit nu, och Lady Miriam gick med på det. De två vågade sig ut i kylan. Lyckligtvis hade snön avtagit något idag, så det var inte alltför svårt för dem att ta sig fram längs stigarna till det lilla skogsområdet där Lord Finians torn låg.
Så snart de kom fram tittade de båda upp, chockade. Högst upp i tornet, på ett litet torn, stod Tony Blankenship, med ögonbindel och handbojor och uppenbarligen bara hindrad från att falla ner av en vajer som var kopplad till någon osynlig apparat. "JAG GJORDE INTE MITT EGET STUNTS!!!" skrek han på sin karakteristiska Brooklyn-drawl. "JAG KAN NAMNGE ALLA STUNTMÄNNEN OM NI LÅTER MIG GÅ! FRED GAMMIT! LORENZO DANTE! PHIL GREEN!'
De såg inte vem han talade med, men de var medvetna om att om linan gick av eller lossnade skulle han störta mot en våldsam död. Dr Harker sprang snabbt in. Lady Miriam såg förvirrad ut. "Det ska inte finnas något lås på den där dörren! Och vad är alla de här sakerna? På bordet låg en toffel med alvmotiv, en strumpa, en leksaksren och en vinterhandske. Bredvid dem låg ett meddelande skrivet med bokstäver utklippta från tidningar:
Lös varje vånings gåta och hitta var nycklarna till låsen är gömda.
NÄR DU HAR LÖST DETTA GÅR DU TILL VÅNING 2.
NÄR DU HAR LÖST DETTA GÅR DU TILL VÅNING 3.
NÄR DU HAR LÖST DETTA GÅR DU TILL VÅNING 4.
Vänd dig om för att se gåtorna tillsammans med de möjliga svaren för varje våning.
Våning 1 - "Vanligtvis hittar man mig på en fot. Ibland upptäcker jag att jag är täckt av sotnÄR DU HAR LÖST DETTA GÅR DU VIDARE TILL VÅNING 2.
Våning 2 - "Jag är gjord av det som finns djupt nere i marken, bränn mig med eld och jag ger inte ifrån mig ett ljudnÄR DU HAR LÖST DETTA GÅR DU TILL VÅNING 3.
Våning 3 - Händer och ett ansikte men jag vet min plats, varje gåta om detta är en skam! nÄR DU HAR LÖST DETTA GÅR DU TILL VÅNING 4.
Våning 4 - "Var finns de tre första sakerna? Den sista nyckeln finns där inne
När de kom ut på tornets parapet kunde de se att den anordning som höll Blankenship uppe tickade ner mot noll och att han var på väg att falla över kanten. De båda kastade sig framåt och fångade upp honom precis när maskinen släppte repet.
När alla tre kom tillbaka i säkerhet på botten av dårhuset möttes de av inspektör Twelvetrees och flera poliser samt en sjukvårdare som undersökte den skakade Blankenship. Hans förklaring var mycket lik Liam Furths: tidigare samma dag hade han fått adventskalenderbilden och ett meddelande om att göra rent hus, vilket han hade ignorerat. Han hade varit genuint intresserad av tornet, men strax efter att han gått in i det hade han blivit överfallen, bunden och placerad på toppen av dårhuset. Han kunde inte erbjuda någon användbar insikt i vem som hade gjort detta. Han ville bara tillbaka till LA, där det var lugnt och tryggt.
Dr Harker kände nu att Lady Miriam inte kunde fortsätta att ignorera den här situationen, även om hon trodde att byns rykte var i fara.
12den december
Sockerrör
Dr Harkers inkorg var fylld av mejl från kommittémedlemmar, andra bybor och till och med människor hon kände som bodde på andra håll i landet. Nyheten om Advents terrorkampanj hade äntligen kommit ut.
Men den hade inte kommit ut via tidningarna, TV eller ens via den extremt arga Hollywoodstjärnan som just nu satt på ett plan tillbaka till Tinseltown. Det var en video på sociala medier från en kvinna som främst är känd som Anti-Sugar Sizzy, en influencer på nätet som växte upp i det slutna bostadsområdet väster om byn.
Sizzy publicerade dagligen videor om välbefinnande och meditation och var, enligt dr Harker, en iskall bedragare i beige V-ringad tröja. Som hennes namn på sociala medier antydde var hennes nuvarande bête noir socker, och hon hade uppenbarligen helt eliminerat det från sin kost. Detta var inte ovanligt, åtminstone inte nuförtiden, och därför hade hon blivit alltmer extrem i sina utspel mot socker i jakten på klick och prenumeranter - även om hon naturligtvis aldrig höjde rösten över en dov viskning.
I dag hade hon dock tårar i ögonen när hon förklarade hur hon hade blivit måltavla för sin video. Dr Harker hade aldrig sett hennes videor tidigare, men många av dem som kontaktade henne hade skickat länken till henne. "Jag vet inte vem som gjorde det här, men det finns några väldigt sårande falska bilder av mig på nätet ... där jag äter socker! Sa Sizzy med tårar i ögonen. "Jag fick en adventskalenderbild på en polkagris med något vagt hot, och jag svarade att jag inte känner mig rädd sedan jag slutade med socker. Sedan försöker det här äcklet sätta dit mig! Och inte nog med det, jag har hört att de har gjort det över hela byn där jag bor! De gör elaka upptåg mot folk!
Talet fortsatte men Dr Harker hade hört nog. Hon hade fått bilden på polkagrisen klockan 8 på morgonen och Sizzy hade postat den vid 8.30-tiden, så allt hade gått väldigt fort. Nu när hela landet hade fått nys om Advents agerande skulle allt bli mycket mer komplicerat. Hon tänkte tillbringa dagen inomhus, med gardinerna fördragna. Det var synd att man inte kunde lämna mobiltelefonen avstängd, för snart ringde kommissarie Twelvetrees och han lät lika stressad. "Känner du den här kvinnan Sizzy?" frågade han. "Jag skulle kunna skicka en polis för att varna henne för att sända ut den här typen av saker, men det känns som om det bara skulle bli för mycket innehåll..
"Vi har aldrig träffats, men jag tror att hon är vän med Valerie Wilde - du vet, Wildes Wixies?
"Jag vet det Inspektörens uppgivna röst vittnade om det faktum att Wixies var det vanligaste föremålen att snatta i Candlestow, men Lady Miriam vägrade fortfarande att tillåta att någon form av övervakningskamera installerades i byn, även om den var skickligt dold. "Nåväl ...", sade inspektören med tvekan, "kan du tala med Valerie och se om hon kan få miss Sanders-Pallenberg att sluta klaga på choklad? Dr Harker gick motvilligt med på detta, i utbyte mot att inspektören gick med på att han äntligen skulle ge henne en genomgång i morgon om hur det gick med Mr Holly-utredningen.
Valerie svarade aldrig i telefon eftersom hon var för upptagen med att antingen sköta butiken eller tillverka Wixies i skjulet på baksidan av huset, så dr Harker visste att hon skulle bli tvungen att springa gatlopp genom byn till butiken och riskera att stöta på en massa nyfikna ortsbor. Men i slutändan det var den sortens väder som de flesta människor inte skulle välja att ge sig ut i, i synnerhet inte med bil, och därför gav sig Dr Harker iväg i flera lager, iförd tjocka gummistövlar och ett par gamla skidglasögon, och hoppades att Wilde's Wixies fortfarande var öppet. Det här var ju trots allt en viktig affär.
Lyckligtvis var Wilde's Wixies öppet oavsett väder. Dr Harker vinkade till Whispering John när han lämnade sitt hus mittemot butiken och gick in för att se Valerie lägga ut nya varor. Medan Jingle's Belles var som en explosion av julighet, var Wixies som fyllde den här butiken charmigt fula och kreativt placerade. Valerie såg lika upprörd ut som vanligt, och dr Harker övervägde att än en gång insistera på att hon kunde anställa någon som kunde hjälpa henne att tillverka Wixies, eller åtminstone sköta butiken, men Valerie insisterade alltid på att en del av charmen med varelserna var att de kom från en enda källa. "Hallå, dr Harker! Tänk att få se dig ute i det här vädret! Sa Valerie glatt. "Inte så många kunder idag
Dr Harker nämnde Sizzys svåra situation utan att bekräfta sin egen inblandning i adventskalenderutredningen. Valerie nickade sympatiskt. "Åh ja, jag brukade vara barnvakt åt Sizzy! Hon har inte förändrats så mycket, men hon har varit väldigt snäll och nämnt Wixies ibland på nätet. Jag vet att vi har en stor nostalgisk dragningskraft, men vi måste fortfarande nå ut till de yngre!
"Kan du kontakta just den här unga personen och be henne att byta ämne? En viss person har begärt det
"En viss person som du besökte i går? Frågade Valerie och nickade med huvudet i riktning mot Lancaster House. Dr Harker bestämde sig för att bara höja på ögonbrynen, utan att engagera sig. "De här bilderna kan ha en mycket negativ inverkan på Sizzys rykte, så hon måste tyvärr gå till angrepp mot dem", sa Valerie, öppnade sin slitna gamla laptop och visade dr Harker bilderna. Dr Harker tittade på dem och skrattade. "Hon har faktiskt rätt. Åtminstone om de flesta av dem. Jag kan bevisa att alla utom ett av de här fotona har ändrats ..
Undersök de fem fotona. Fyra av dem har något konstigt över sig som tyder på att de är falska. Kan du lista ut vilket foto som är det riktiga?
När dr Harker pekade ut felen insåg Valerie hur enkelt det var.
"Bra gjort, doktorn!" sa hon nöjt. "Du är ganska bra på det här. Att lösa pussel, menar jag
"Men kommer det att övertyga Sizzy och hennes anhängare? Sa dr Harker.
"Jag ska prata med henne - när jag får tid, menar jag", sa Valerie. "Jag måste åka och hälsa på min mamma idag. Det kommer att bli tufft att våga sig ut i det
Dr Harker erbjöd sig, kanske lite obetänksamt, att köra Valerie till vårdhemmet, men hon ville inte höra talas om det utan insisterade på att läkaren skulle åka hem och lägga upp fötterna. Och för en gångs skull följde dr Harker det rådet.
Hon slog sig ner med en kopp varm choklad och några kex och började fundera över de olika "straff" som Advent erbjöd sina offer. Var ett verkligt dödshot verkligen jämförbart med lite förlägenhet på nätet? Hon antog att unga människor som Sizzy kanske såg det på det sättet, förstås.
I morgon skulle kommissarie Twelvetrees ge henne en uppdatering av polisutredningen, och det skulle bli en intressant dag. Hon hade ingen aning om hur rätt hon hade ..
13den december
Ingenting?
Den morgonen kl. 8.00 kom och gick och inget meddelande dök upp i Dr Harkers inkorg. Hon kollade sina spamfilter, försäkrade sig om att hennes internetanslutning fungerade, men fortfarande ingenting. Hon kände sig ganska dum, som Pavlovs hund som varje morgon fått en liten pellet av intriger. Men det verkade konstigt - meddelandena hade trillat in i hennes inkorg som ett urverk varje morgon i nästan två veckor nu. Varför var det annorlunda idag?
Klockan 9.05 ringde inspektör Twelvetrees till henne.
"Ja, så här ligger det till, kommissarien", sa hon innan han hann få in ett ord. "Jag har inte fått någon adventskalenderbild än ..
"Och god morgon på dig också", svarade han. "Det finns ett gott skäl till att ni inte har fått någon ny bild i morse" - det fanns en intressant antydan till triumf i hans röst - "Vi har honom. Vi har Advent
Klockan 8.21 den morgonen hade Peter Van Nuys, den berömde DJ VAN NOISE, gått in på Acmouths polisstation och förklarat sig vara adventskalenderns skämtare. "Först trodde jag att han bara ville ha uppmärksamhet eller lura oss", säger inspektör Twelvetrees. "Trots att han har en massa domar är han motsatsen till lågprofilerad, vilket ni säkert har märkt ..." I byn hette det att om man behövde något som inte var lagligt, vare sig det gällde sprit, piller eller exotiska djur, så var Van Nuys den man skulle prata med. Hur ökänd han än var hade polisen inte lyckats ta honom på bar gärning på ungefär fyra år. "Hur som helst, när jag fick in honom i förhörssalen sa han att han hade gjort det hela som en serie upptåg för att få inflytande på nätet", sa inspektören. "Och han kände till en del detaljer om kalenderbilderna, liksom de brott som vi inte offentliggjorde
"Hmm", sa dr Harker, inte helt övertygad. "Hur var det med Mr Hollys död?
"Åh, han sa att han inte visste något om det", sa inspektören. "Bara bilderna och skämten. "Lite ofarligt skoj", kallade han det. Han är fast besluten att allt var bluff och att han aldrig faktiskt tänkte skada någon. Han säger att det var därför han trädde fram, eftersom han var orolig för att han skulle bli anklagad för Mr Hollys död också. Och han är känd för att använda datorer och anonymiserare för sina olagliga företag. Det här passar honom som hand i handske Kommissarien gjorde sitt bästa för att säga "fallet är avslutat", men dr Harker kunde höra en antydan till tvivel.
"Och ändå ..." började hon.
Inspektören tystnade en stund innan han suckade. "Och ändå ..." Det var tyst i några takter till innan Twelvetrees fortsatte: "När vi berättade vad han stod inför blev han lite blek. Mordbrand, mordförsök, möjligen, för slaktaren i frysen, begravningsentreprenören och den där skådespelaren. För att inte tala om Duncan Testwood med trädet på sitt hus, Mr Seaton i pjäsen och den där trädgårdsmästaren. Han såg ..
"Ångerfull?" erbjöd hon.
"Nej, jag ska berätta vad det påminde mig om. För två år sedan kastade en grupp ungdomar in en fyrverkeripjäs i någons fönster. Till slut övertalade gruppen en av dem att träda fram och erkänna alltihop. Men han visste inte att kvinnan i huset hade förlorat ett finger. Uttrycket i den grabbens ansikte när han insåg att han var tvungen att bära burken för ett fängelsestraff för något som hela gruppen gjort. Det var så Van Nuys såg ut, en kort stund i alla fall. Som om han hade blivit lurad
Dr Harker funderade över detta. "Tror du att det är en grupp som gör det här? Och att Van Nuys är offerlammet?
"Jag har ännu inte tillräckligt med bevis för att tro något", sade inspektören. "Men han har erkänt, och alla här - och vissa i byn - vill gärna att det ska vara sant, så om vi inte har några solida bevis mot det, är det advent
"Jag tror att jag kan hjälpa dig med det", säger dr Harker.
Kan du med hjälp av affischen och den övriga information du har om Van Nuys handlingar bevisa att han inte skulle kunna vara närvarande när han begick Advents brott? Hitta datum då han inte hade något alibi.
Kända handlingar av okänd gärningsman med beteckningen "Advent
2 december kl. 07.17: Slakteri - fångar slaktare i frys med hjälp av metallstänger.
3 december, kl. 17.00-17.30: Poignton House - stal örhänge och planterade det på Whispering John för att sätta dit honom.
4 december, kl. 10.47: Duncan Testwoods bostad - klippte av kabeln som höll julgranen efter att ha hackat säkerhetsgrinden.
5 december, kl. 09.30-9.38: kommunhus - bi planterat i skägg utan skydd.
6 december, kl. 13.23: kommunhuset - hackade sig in i systemet för flygande rigg.
7 december kl. 11.15: utanför Candlestow Bakery - kapade bilbromsar.
8 december kl. 14.20: Women's Institute - tillsatte ogräsmedel i äggpulver.
9 december, kl. 12.05: Utterbridge Farm - hackade gårdens dator och startade en brand.
10 december, kl. 14.45: The Old Cemetery - slog offer i huvudet och begravde dem i en grund grav.
11 december, kl. 10.35: Lord Finian's Tower - kidnappade filmstjärna och fångade honom på toppen av byggnaden.
DJ Van Noise World Weird Tour - Ravin' Around the Christmas Tree
1 december
Raveparty hela natten i Finnegan's Field, från kl. 21.30 till 23.00!!!
3 december
Från kl. 17.15 - The Drunken Duck frågesportskväll och disco!!! (De låter mig inte vara värd för frågesporten, så discot blir det bästa)
4 december
Hemligt dubstep-rave på hemlig plats, kontakta mig för detaljer INSTÄLLT PÅ GRUND AV SNITCHES (Jag vet vem du är.)
6 december
13.00 - tillhandahåller choons för öppnandet av nya Gregg's Chalet vid Happy Traveller bensinstationen på M7 (inte säker på exakt var, kolla din satellitnavigering).
7 december
11.15.00 - Lille Timmys födelsedagsfest! (Det kommer att bli kul, men det här är en privat tillställning så försök inte att komma dit)
10 december
2.30 p.m. - Julstrandparty på Candlestow lido. Ta med din egen sand! (Om någon kan ta med en bultsax vore det också fantastiskt)
11 december
10.30-12.30 - live på Suzie Plectrum's Big Hit Show på Candlestow FM. (Hennes ljudtekniker har bältros; om han blir frisk i tid, bortse från det)
14 december
21.00 - The Drunken Duck, DJ Van Noise 12 Days of Noisemas (minst två drinkar, och de kontrollerar).
Bulletin med uppdatering av grannsamverkan
Det har kommit till vår kännedom att det har förekommit en rad mindre stölder i området. Det är möjligt att det i vissa fall är människor som lånar andras föremål utan att berätta för dem, eller av misstag bryter dem och känner sig skyldiga (som för fru Gargarys vas i november). Alla som kommer fram och erkänner detta kommer att behandlas med all vederbörlig respekt.
02/12 - omkring kl. 07.00 stals en koskulptur i naturlig storlek utanför Keith Bumbles garage. Senare, omkring kl. 15.00, togs en kopia av en nötkreatursskalle från muren i Murray Whiteheads trädgård.
04/12 - kl. 10.34 togs en tom burk från en låda nära Kate Kittridges bikupor.
08.12 - kl. 08.14 stänktes lera på en tomte i Les Reynolds trädgård. Klockan 14.12 stals ett parasoll i full storlek från Keith Bumbles skjul. Keith känner sig ganska utsatt.
09/12 - kl. 05.00 stals ett par hörlurar ur en väska i Vicky O'Reillys hus, möjligen genom att någon tog sig in genom kattluckan.
10/12 - En av Les Reynolds tomtar vändes mot hans hus, vilket han tycker är respektlöst. Han är inte säker på när. Någon gång före kl. 16.12 sattes nötkreaturskallen tillbaka på Murray Whiteheads vägg, men den var sprucken och täckt av energidrycksfläckar.
Inspektören medgav att doktorns resonemang var vettigt. Han hade en lång diskussion med sina överordnade, och till slut kom de fram till en överraskande slutsats: de skulle släppa Van Nuys. "Han är fortfarande huvudmisstänkt", varnade kommissarien henne. "Men om, som vi antar, någon annan är inblandad, så är det bästa sättet att locka ut dem, få dem att få panik över att deras syndabock har släppts fri, att få ut honom på gatorna
Dr Harker skulle själv vilja ha ett samtal med Mr Van Nuys. Åtminstone skulle hon vilja veta om han hade någon insikt i varför det var just hon som fick de anonyma bilderna. Hon föreställde sig dock att han förmodligen skulle undvika henne, så hon var tvungen att fundera på var hon skulle kunna hitta honom.
Det visade sig att hon inte hade tillräckligt med tid. På eftermiddagen, när hon hjälpte till med repetitionen av en pjäs - och förundrat såg hur Dennis Seatons prat om Lily Franzens regi blev alltmer högljutt - fick hon ett nytt samtal från inspektören. Han rådde henne försiktigt att gå någonstans där hon inte kunde bli avlyssnad och släppte sedan bomben. "Van Nuys är död
"Va?! Hur då?" sa hon chockat.
"En av hans klienter hittade honom i baksätet på sin skåpbil, helt kall. Vi har inte fått någon obduktion ännu, så vi vet inte när han dog, men en sak är uppenbar redan nu. Han kvävdes... av en järnekskvist.'
Dr Harker hade en otäck känsla av att Advents arbete långt ifrån var över, utan bara hade börjat..
14den december
Strumpa
Tet var en liten ljusglimt som kom från Van Nuys död. Större delen av allmänheten verkade nu tro att "adventskalendergrejen" var över. Den skyldige hade erkänt och sedan tagit sitt eget liv av skuldkänslor. Polisen var ganska nöjd med att det var den officiella versionen, och de meddelanden och samtal som dr Harker fick var inte människor som bad om skvaller om attackerna utan istället uttryckte sympati för byns belägenhet - och att man ville bli av med den avskyvärda DJ Van Noise.
Ur dr Harkers perspektiv var saker och ting dock mycket värre. Hennes nattsömn hade varit den mest störda på flera år. Vem Advent än var, så var de onda, hämndlystna och extremt bra på att undvika att bli fångade.
När mejlet kom klockan 8 på morgonen - en bild på en strumpa - fick hon kalla kårar längs ryggraden. Vilken person skulle bli måltavla nu? Och samma fråga dök upp i hennes bakhuvud igen: varför hade Advent valt henne att ta emot mejlen? Var hon en del av deras hämndplan, eller lekte de med henne också? Hon kunde fortfarande inte komma på vem i byn som kunde tänkas göra det här. Hon ville inte tro att någon här kunde vara kapabel till det, men det fanns ingen annan möjlig slutsats.
När kommissarie Twelvetrees ringde för deras dagliga samtal märkte han att hon var upprörd och rädd, och han lät så sympatisk som han inte hade gjort på länge. Han bjöd in henne att komma till Acmouth Station för deras försenade möte på eftermiddagen, och han skulle förklara hur det gick med utredningen av mr Hollys död.
När hon anlände hann hon precis i tid för en extraordinär syn ... Reverend Dove fördes bort av poliser. Inspektör Twelvetrees såg honom gå och rullade med ögonen. "Ännu en bekännelse ... fast den här stämmer faktiskt. Det visar sig att pastorn där rånade ett postkontor i byn för trettiofyra år sedan. Han överföll personalen med vad som egentligen var en vattenpistol och fick med sig cirka 100 pund. Det konstigaste är att han hade en strumpa på huvudet med utskurna ögonhål. Idiot. Hur som helst, kom den här vägen. Det är någon du måste träffa
Han ledde henne genom kontoren. Några poliser gav henne blickar av förvåning eller igenkänning. "Mr Hollys obduktion var ganska enkel. Han föll från en hög byggnad och slog i huvudet, bröt nacken och fick andra skador. Toxikologin var negativ, inte ens ett glas sherry i hans kropp. Det enda konstiga var att skadorna tydde på att han hade fallit från en lägre höjd än taket på kommunhuset. Kanske dämpade snön hans fall, kanske dinglade han från en ljusslinga ett tag. Hur som helst, det verkar konstigt
De närmade sig en intervjusvit och dr Harker kunde urskilja en mörk skepnad inuti genom det frostade glaset. "Hur som helst började vi undersöka Hollys bakgrund. Det hela var lite mystiskt, om jag ska vara ärlig. Han fick jobbet som kyrkvaktmästare 1991. Lady Miriam gick personligen i god för honom, men knappt någon visste vad han hade gjort innan dess. En del trodde att han hade suttit i fängelse
Han öppnade dörren till sviten. "Men för ungefär tre dagar sedan kom någon fram ..
Vid bordet satt en nunna och log vänligt. Möjligen nunnan nunnan.
"Dr Harker, det här är syster Mary ... Mr Hollys dotter
Dr Harker och inspektören satte sig mitt emot syster Mary, som verkade mycket vänlig, om än lite oroväckande lugn. Hon bekräftade att hon var den nunna som hade setts i byn. "Jag hörde talas om min fars död av en bekant. Tyvärr hade jag inte sett honom på flera decennier. Jag är glad att han har gått vidare till den belöning som väntar honom, men jag skulle ha velat träffa honom en sista gång
Hon hävdade att hon hade rest till byn för att delta i begravningen eller gudstjänsterna för sin far, och hon hade bestämt sig för att försöka lära sig något om hans liv också. Men så fick hon kännedom om bilderna i adventskalendern. "Några personer som jag talade med i byn bestämde sig för att lätta sitt hjärta för mig, vilket jag naturligtvis välkomnade. Och några av dem visade mig de här små adventskalenderbilderna som skickades till lokalbefolkningen. Och ni själv, dr Harker, som jag förstår det Dr Harker blev något förvånad över att hennes direkta inblandning i fallet uppenbarligen hade börjat läcka ut, men nickade bara. "Efter den unga själens död i går bestämde jag mig för att gå till polisen och berätta vad jag vet. Du förstår, de här bilderna... de är gjorda av min far
Syster Mary förklarade att hennes far, som egentligen hette Holland Beresford-Smythe, under en stor del av sitt liv var en hyllad och kontroversiell dramatiker och teaterregissör. Dr Harker tyckte att hon hade hört hans namn förut. "Far var Londons mest omtalade person i åratal, kung över South Bank. Han satte upp arga, konfrontativa pjäser om korruption på alla nivåer, från politik till showbusiness, till vanliga, vardagliga människor. Och det var alltid baserat på sanning. Antingen hörde han hemligheter om kända och mäktiga personer eller så bara ... anade han dem på något sätt, och sedan satte han upp tunt beslöjade versioner av dessa personer på scenen
"Jag tror att jag såg en TV-sänd version av en av dem en gång", sa kommissarie Twelvetrees och tänkte tillbaka. "Det var något om att skjuta på partier i parlamentet
"Ja, det stämmer Kulor och valsedlar. Folk älskade hans verk. Utom de människor som han gjorde satir av, förstås. Men de kunde inte säga något, för det skulle vara liktydigt med en bekännelse. Han var mycket skicklig på att styra nära kanten och dölja meddelanden
Dr Harker var säker på att hon kunde uppfatta en antydan till förakt i syster Marys ljusa ton. "Var han en bra far?" frågade hon.
Syster Marys skratt lät mycket mer bittert än hennes röst. "Herregud, nej!" sa hon ärligt. "Kanske trodde han att han var det, men han var alltför förälskad i överflödssynderna, vin, kvinnor och hädelse, för att ha tid över för min mor eller mig. När jag berättade för honom att jag ville gå i kloster var hans förakt påtagligt. Men jag förlät honom naturligtvis", tillade hon. Inget av detta lät som den snällögda, trevliga äldre man som Dr Harker hade känt. Det lät inte ens som den mer drivna men fortfarande varma och stödjande man som regisserade Julstjärnan varje år.
"Hur som helst var det oundvikligt att den store avslöjaren av hemligheter skulle ha några egna, och när de upptäcktes var hans fiender grymma", fortsatte syster Mary. "1991 avslöjades hans affärer med andra mäns fruar, hans manipulationer och de pengar han hade stulit från sina egna produktioner - allt detta och han blev utslängd från London praktiskt taget över en natt. Han skulle förmodligen ha fått se insidan av ett fängelse om inte Lady Miriam hade hittat en tjänst åt honom i byn. Den hemska kvinnan lät honom komma undan med allt ostraffat
"Men ... du säger att du tror att han har gjort de här adventskalenderbilderna?" sa dr Harker och försökte styra tillbaka samtalet till det aktuella ämnet.
"Ja, glöm den snälle gamle gubben som du trodde att du kände", sa syster Mary bryskt. "Det här är i högsta grad hans stil. Jag menar, titta på det här programmet för en av hans gamla pjäser ..
Syster Mary drog fram ett gammalt men uppenbarligen väl omhändertaget teaterprogram.
Det finns åtta saker på programmets omslag som tyder på att Mr Holly är den som har skapat adventskalendern. Kan du identifiera dem?
Det verkade ganska övertygande. Bilderna var nästan identiska - Mr Holly måste ha ritat dem själv. "Jag tror att vi kan utesluta att din far har fejkat sin egen död", sa kommissarie Twelvetrees och försökte vara känslig. "Så det förefaller mig som om han måste ha haft en eller flera medbrottslingar i vad det här än var tänkt att vara
"Var Van Nuys en av dem? Eller bara en bedragare? Och de dödade honom när det inte fungerade?' Undrade dr Harker.
"Oavsett svaret tror jag att det är mycket troligt att din far blev mördad av sin medarbetare", sa kommissarie Twelvetrees och såg olycklig ut. "Lady Miriam kommer inte att gilla det här..
"Lady Miriam kan gå och stoppa huvudet i en hög med renskit", sa syster Mary sött.
15e december
Robin
Dr Harkers möte med syster Mary hade förändrat hennes perspektiv. Hon var så omtumlad att hon knappt lyssnade när inspektör Twelvetrees började berätta om den eventuellt kommande utredningen av mr Hollys död.
Syster Mary bodde tydligen hos en vän i området och sa att hon skulle titta in till dr Harker i övermorgon. Dr Harker frågade henne inte vad hon hade för sig, eftersom hennes tankar snurrade av frågor som behövde besvaras. Om Mr Holly hade planerat adventskalenderbilderna, hade han då också planerat de våldsamma "spratt" som begicks mot hemlighetshavarna? Vad hade han tänkt sig med det hela? Försökte han avslöja byns hycklare? Eller alternativt att ge människor en chans att lätta sitt hjärta? Och hur mycket visste Advent om syster Marys närvaro, eller hur långt "utredningen" som Harker och Twelvetrees höll på med hade gått? I det här läget kunde dr Harker bara vänta på att nästa bild skulle dimpa ner i hennes inkorg, som vanligt.
Kommissarie Twelvetrees försökte få tillstånd att etablera viss övervakning i byn, men tills dess hade han bestämt sig för att arbeta direkt med dr Harker. Han var orolig för hennes säkerhet - även om han tänkte att vem Advent än var, så verkade de behöva henne för sitt lilla spel. Så han anlände till Dr Harkers stuga kl. 7.30 och satt och mumsade på en bit rostat bröd när hennes dator plingade till med ett nytt e-postmeddelande.
Dagens adventskalenderbild var en vit rödhake. "Den ser ut som den som satt i julgranen den 4 december", säger dr Harker. "Den vitbröstade rödhaken
"Det kommer väl inte att bli Duncan Testwood igen, eller hur?" sa inspektören nyfiket. "Skulle Advent rikta in sig på någon mer än en gång?
"Jag har ingen aning", sa dr Harker frustrerat. "Jag vet inte vilka regler som gäller. Ibland tror jag att Advent vill att personen ska bekänna sin hemlighet, och då kommer de inte att bli måltavlor - som pastor Dove igår. Men ibland agerar de så snabbt att det knappt finns någon tid för offret att berätta alls
"Om vi arbetar tillsammans i dag kanske vi kan ta dem på bar gärning", sa inspektören hoppfullt och bredde en ny skiva rostat bröd med sylt.
Detta gav dr Harker en tanke. "Tänk om medbrottslingen dödade mr Holly för att de inte var överens om vad de gjorde?" sa dr Harker. "Allt vi vet är att mr Holly ritade bilderna. Vi kan avfärda tanken att han bara gjorde en oskyldig adventskalender på grund av de specifika dolda detaljerna i många av bilderna. Men utöver det vet vi inte riktigt vad han avsåg. Tänk om medbrottslingen hade en annan agenda?
'Cui bono?" frågade inspektören. Det var latin och betydde "Vem tjänar på det?". En grundläggande fråga som alla poliser måste ställa sig innan de utreder ett brott: vem tjänar på det brott som har begåtts? Det behöver inte alltid vara en ekonomisk eller materiell vinst; i vissa fall anses enbart en hämndaktion vara till stor nytta. Men i det här fallet ..
"Dennis Seaton", sa dr Harker snabbt. "Han försöker alltid köpa upp egendom här i trakten, särskilt från Lady Miriam. Men det är ofta för värdefullt, inte bara i pris utan av sentimentala skäl. Om allmänheten eller potentiella turister fick reda på att en galning gav sig på människor här skulle fastighetsvärdena sjunka
"Men han blev ju attackerad den 6 december, med ängeln", påpekade inspektören.
"Men det är väl det klassiska sättet att få sig själv att framstå som oskyldig?" sa dr Harker. "Jag säger inte att det definitivt är han, men det kan vara värt att prata med honom i alla fall. Han har ju trots allt byggt ett gods i den skog där den vitbröstade rödhaken har setts. Och som du sa, vi visste inte om folk kunde bli utsatta två gånger
Inspektören samtyckte och knaprade på det sista av sina skorpor när paret gick ut genom dörren. I kontrast till den medvetet gammalmodiga stilen i dennis Seatons kontor, som låg i företagsparken sydväst om byn, bestod av en rad utilitaristiska block i rött tegel. Seatons assistent visade dem in med det omsorgsfullt neutrala uttryck som kännetecknar en person som är ganska välbetald men som ofta får höra skrik. Seaton själv satt hopsjunken bakom ett enormt skrivbord i mörkt trä. Dr Harker visade honom bilden av rödhaken.
"Åh, är det här det senaste från galenskapens land?" frågade han och lutade sig ivrigt framåt för att ta en titt. "En av de där vita rödhakarna, eller hur? De där miljöaktivisterna kunde inte hålla käften om dem när jag byggde i skogen. Det var som om de var fast beslutna att hindra mig från att tjäna pengar eller något. "Starkt hotad eller något sådant idiotiskt", sa han och märkte inte att dr Harker gav honom en öppen blick. "Jag var tvungen att höra allt om de där sakerna i månader. Vad de äter, hur de parar sig, bla bla bla. Jag sa att det bara var en albino, men de ville inte hålla tyst. Det värsta var att hans lordship uppe på herrgården var på deras sida
"Sir Humphrey?" frågade inspektören. Sir Humphrey var Lady Miriams make och ansågs av de flesta vara något av ett bihang, en behagligt tweedig kille som vanligtvis sågs antingen stötta upp olika barer eller kika åt alla håll genom sin trogna kikare, som hängde runt halsen på honom oavsett tillfälle. Han lämnade Lady Miriam att sköta all den seriösa organisationen av både deras egendom och byn.
"Ja, Humphrey är en kompis i vanliga fall", fortsatte Seaton. "Men just den här fågeln är hans vita val, eller hur? Som i den där boken, Fria Willy. Fast han vill inte döda den, bara ta bilder av den. Det är faktiskt en bra poäng - det ser ut som om han kan ha haft tur tidigare Seaton knackade på sin dator och svängde runt skärmen för att visa ett suddigt foto av en vit fågel. Det hade lagts upp av någon med användarnamnet SirHumph65 på något slags chattforum för fågelskådare, med bildtexten: "Nästan tappat bort min svårfångade skönhet! Ska sätta upp en butik här för att se om den kommer förbi igen Resten av kommentarerna var andra lokala fågelskådare som sa att de trodde sig ha sett den vitbröstade rödhaken flyga mellan Kelsey Copse och Great Tree.
"Jag tror inte att han skulle gilla att lokalbefolkningen visste att han tillbringar all sin tid på datorforum när han borde hjälpa till med driften av egendomen", säger Seaton med ett skratt.
"Har du ofta på fågelskådningsforum, Mr Seaton?" frågade inspektören arrogant.
Dr Harker reste sig plötsligt upp. "Tack Dennis, vi ses på repetitionen i morgon", sa hon och ledde snabbt ut inspektören ur rummet. "Vi måste hitta Sir Humphrey", sa hon snabbt.
Inspektör Twelvetrees nickade, och medan de skyndade tillbaka till bilen ringde han Lancaster House. Stuyvesant gick och talade med Rickerby, Sir Humphreys personliga betjänt, och rapporterade sedan tillbaka. "Rickerby säger att Hans nåd lämnade huset i morse, på väg direkt nordväst mot Buntrockskogen. Sir Humphrey var tydligen särskilt upphetsad över att få se den vitbröstade rödhaken, så Rickerby säger att han skulle ha rört sig snabbt och direkt till närmaste grind. Jag önskar dock att jag hade haft en chans att prata med honom först, för jag skulle ha berättat för honom att huvudgrinden har låsts. Vandemar tar sig ut hela tiden och Hans nåd har ingen nyckel
Inspektören såg förvirrad ut, tackade Stuyvesant och lade på.
"Vandemar är deras kelgris", fyllde dr Harker i medan hon körde sin lilla bil i hög fart uppför körfältet. "Jag tror att vi med den information vi har kan räkna ut var Sir Humphrey befinner sig just nu
Med vetskapen om vart han var på väg och om fågelns rörelser, kan du då räkna ut var Sir Humphrey har slagit sig ner?
Dr Harker körde bilen mot Sir Humphreys plats, även om de var tvungna att kliva ur och gå till fots när de nådde staketet. De tog sig fram över de snötäckta fälten så fort de kunde.
"Vad kommer att hända med honom?" ropade den panikslagne inspektören.
"Inte en aning", sa dr Harker, något andfådd.
Plötsligt fick de syn på honom, uppflugen på en skjutkäpp med sin ständigt närvarande kikare, med ett tunt lager snö på sin hatt och rock. De började genast ropa hans namn, och han vände sig om och såg mycket missnöjd ut. "Kom igen nu, dämpa er lite, ni två", sa han med en scenisk viskning. "Jag väntar på en mycket sällsynt fågel!
"Sir Humphrey, ni är i fara! Twelvetrees ropade.
"Verkligen? Åh, det gör inget', sa Sir Humphrey nonchalant. "Nåja, klockan är nästan tolv, jag kan lika gärna stanna för lunch Han började gå mot en lunchlåda i närheten.
Dr Harker tänkte snabbt och i en enda snabb rörelse plockade hon upp den och slängde iväg den så långt bort hon kunde.
"Dr Harker?!" sade Sir Humphrey.
Alla tre slungades plötsligt bakåt av en liten men kraftig explosion. Dussintals fåglar flög upp från träden i närheten, och dr Harker såg att den förbluffade sir Humphrey redan nu sträckte sig efter sin kikare för att få en bättre överblick över explosionsplatsen. Så småningom, när ringningarna i öronen hade lagt sig, tittade Sir Humphrey tillbaka mot inspektören och doktorn. "Gode Gud", anmärkte han. "Vad i hela friden är det Rickerby har i mina smörgåsar?
Lady Miriam verkade uppriktigt upprörd över Sir Humphreys nära ögat-miss. Dr Harker visste att lokalbefolkningen trodde att de inte brydde sig om varandra, men hon fick intrycket att det faktiskt var Lady Miriams förhållande till Humphrey som lockade henne tillbaka till byn och hennes fädernegård i slutet av 80-talet.
Humphrey hade inte sett meddelandet i sin inkorg den morgonen - han hade försummat den i flera månader - och alla visste att han inte skulle ha gjort något åt det, även om han hade gjort det. Lady Miriams förtvivlan ersattes snabbt av ett slags glödhett hat mot Advent, men även detta dämpades av hennes styva överläpp och engagemang för att bevara freden i Candlestow. "Hitta den här ... personen", sa hon. "Jag ska tala med Chief Superintendant och klargöra att alla resurser ska ställas till ert förfogande. Men snälla, förstör inte den här säsongen för turisterna eller de boende. Den här anonyma ynkryggen vill uppenbarligen förstöra Candlestow för alla Hon ringde i en klocka för att Harker och Twelvetrees skulle gå och sa olycksbådande: "Jag vill ha det här överstökat till jul
När de körde iväg från Lancaster House frågade dr Harker varför inspektören inte hade berättat för lady Miriam att de misstänkte att mr Holly hade tillverkat adventskalendern. "Jo, för det första är hon faktiskt inte min överordnade, trots att hon beter sig som hon gör. Och för det andra, ärligt talat ... är jag inte säker på hur involverad hon egentligen är i det här
16den december
Carol Singer
Dr Harker höll med Lady Miriam om en sak: hon ville verkligen bara att allt skulle bli som förut. Hon tyckte alltid om julen i Candlestow, även om det krävdes att man duckade för turister på trottoarerna. Det var inte så att hon inte såg julens mörkare sidor - hon hade tillbringat årtionden med att lappa ihop och hjälpa sina patienter under tiden fram till den 25:e - men hon tyckte om att tro att det fanns en vänligare anda i den här tiden.
Hon kunde bara inte se den snälle gamle Mr Holly som en cynisk snobb som gömde sig i byn och hånlog mot folk bakom deras ryggar, samlade på sig deras hemligheter och använde dem för att utmäta straff. Naturligtvis trodde hon inte att hon var oförmögen att bli lurad, men hon kunde bedöma karaktär. En del människor i byn var verkligen inte vad de gav sken av, se bara på Mr Noakes! Men Mr Holly verkade alltid genuint glad och medkännande. Det var därför hon hade gått med på att hjälpa till med pjäsen när han bad henne, även om hon i programmet lika gärna kunde stå som "allmän hundvakt".
Klockan 8 på morgonen dök det anonyma meddelandet upp i hennes inkorg igen, den här gången med en illustration av en julsångare. Precis som med tårtan den 8 december kunde bilden inte vara tydligare, och Harker visste genast vad den betydde: idag var det dags för det populära Ahlberg Close Christmas Carol Singathon.
Varje år sprang en grupp julsångssugna bybor en liten runda mellan husen i Ahlberg Nära. De började sjunga så snart de passerade den röda postlådan vid ingången till kvarteret och slutade inte förrän de hade besökt alla sju husen. Dr Harker var osäker på när de hade börjat med det, eller när det hade blivit en slags åskådarsport för lokalbefolkningen, men det var en annan bra källa till välgörenhetsdonationer och tanken på att Advent skulle störa det irriterade Dr Harker mycket.
Inspektören anlände kl. 8.50. "Förlåt att jag är sen. Jag pratade just med min guvernör
Lady Miriam hade hållit sitt ord och begärt att inspektör Twelvetrees skulle få tillgång till "alla resurser". I själva verket skulle det inte hjälpa honom särskilt mycket - fler poliser på gatorna skulle strida mot idén om Candelstow som en fristad, så det var inte aktuellt, och det var mycket svårt att sätta in hemliga agenter på en så liten plats. "Jag har fri tillgång till de kriminaltekniska laboratorierna, men det är inte så högteknologiskt som de visar på TV. Du kan inte få fingeravtryck från ett bi, även om Advent inte hade handskar på sig. Och datorexperterna säger att e-postens digitala fotavtryck har dolts på ett mycket skickligt sätt. De kan inte knäcka filerna som din vän på gården skickade till oss heller
Han satte sig ner med en duns. "Vad vi verkligen behöver är en möjlighet att göra ett spaningsuppdrag. Räkna ut var Advent kommer att vara och sedan sätta upp övervakning och ta dem på bar gärning. Men hur vet vi vad de kommer att göra härnäst - allt vi har att gå på är att de har skickat oss en adventskalenderbild varje dag hittills i december
"Utom den 13:e", inflikade dr Harker. Det fick henne att tänka efter en stund, men sedan fortsatte hon: "Du kanske har din chans Hon visade honom bilden på julsångaren och sa: "Vi kanske har en plats, en tid och till och med en plats med bara en enda riktig in- och utgång
När hon tittade på webbplatsen för Christmas Carol Singathon såg hon att det fanns en tydlig överlappning mellan byalagskommittén och de personer som organiserade singathonet, och Dr Harker bestämde sig därför för att åka och träffa Mandy Joseph. När hon anlände till huset var Mandy mitt uppe i de sista förberedelserna inför generalrepetitionen av pjäsen.
"Kan du fatta att Lady Miriam försökte få Tony Blankenship att komma in och regissera pjäsen? Sa Mandy med en upprörd röst. "Jag är helt för publicitet, men Mr Holly skulle vända sig i sin grav - om de hade kunnat begrava honom än. Van Noise-mannen som satte upp honom i tornet gjorde oss alla en tjänst, Gud bevare hans själ
Dr Harker lyckades få Mandy att sluta prata om det ämnet ganska snabbt och frågade om hon kunde hjälpa till med Singathon den eftermiddagen, så att Mandy fick lite tid över till att arbeta mer med pjäsen under dagen. Mandy var alltid motvillig till att lämna över makt till någon, men hon kände att dr Harker var kapabel, så hon gick med på att låta läkaren hjälpa till att övervaka händelserna.
Som man kunde förvänta sig hade ensemblen förändrats under årtiondenas lopp. Folk hoppade av för att de blev för gamla, flyttade eller helt enkelt tappade intresset. Dr Harker hade till och med tvingats tacka nej till ett erbjudande om att vara med ett år eftersom hon inte kunde sjunga sig ur en papperspåse och inte ville traumatisera några åskådare. Den enda kvarvarande sångaren från den ursprungliga besättningen var Robert Mackintosh, en förvånansvärt pigg och hjärtlig 91-årig man vars numera ganska darriga baryton alltid kunde höras bland mängden av röster.
Av alla sångare som Dr Harker ringde upp för att prata om singathonet var han den mest entusiastiske. Hon hade i förbigående nämnt den lilla bilden på sångaren med hjärtat på deras sångblad för var och en av deltagarna och låtsats att det var något hon hade sett på hemsidan. Alla, inklusive Mr Mackintosh, bedyrade sin okunnighet, men fem minuter efter att hon hade talat med honom fick hon ett samtal från Roberts dotter Elspeth. "Åh, dr Harker, jag råkade höra ditt samtal med pappa och jag ville bara säga att vi fick ett mejl med den bild du nämnde i morse", viskade Elspeth.
"Jaså, verkligen?" sa dr Harker och försökte att inte låta alltför nyfiken.
"Ja, och det oroade mig eftersom pappa har haft lite problem med sitt hjärta
"Det är inte ovanligt för någon i hans ålder", sa dr Harker och föll automatiskt in i sin lugnande läkarröst. "Jag var ju aldrig hans läkare, så jag kan inte vara säker på hans historia
"Ja, men saken är den att hans läkare beskrev hans tillstånd som "extremt instabilt". I princip kan varje form av avancerad chock utlösa en massiv hjärtattack
"Kära nån", sa dr Harker. "Han kanske borde avstå från dagens evenemang
"Herregud, nej!" sa Elspeth. "Jag tror att om jag ens försökte föreslå det skulle han bli så chockad att det skulle utlösa attacken. Det är bäst om han bara gör det. Det är inte som om något ovanligt kommer att hända
"Hmm", sa dr Harker. Lite senare vidarebefordrade hon denna information till inspektör Twelvetrees, som faktiskt höll med Elspeth. "Vem kan säga att Advent inte skulle ge sig på honom om han stannade hemma ändå? Jag ska se till att det finns några civilklädda poliser i folkmassan, och om något händer har vi goda förutsättningar att agera. Plus att du är läkare! Det är perfekt
"Hmm", sa dr Harker.
Till slut var det dags för evenemanget, och med snön på marken och handlyktorna som lyste upp sångarnas ansikten såg Ahlberg Close verkligen magiskt ut. Sångarna var klädda i pseudo-Dickensiansk dräkt och i centrum stod Mr Mackintosh, som såg helt förtjust ut när de började sjunga "God Rest Ye Merry Gentlemen".
När julsångarna började röra sig mot det första huset fick inspektören ett meddelande från en av de hemliga poliserna. "Va? "Verkligen? OK, avvakta
Han vände sig till dr Harker: "Jensen sa just att han sett en varulv!" sa inspektören. "Faktiskt någon slags dummy, tror jag
Dr Harker fick en plötslig uppenbarelse. "Advent har redan varit här!" sa hon. Hon kastade frenetiskt blickar runt i kvarteret och såg husen, stigen på baksidan av kvarteret och de många juldekorationerna. "Jag slår vad om att hela vägen är full av fällor som är utformade för att utlösa stackars Mr Mackintoshs hjärtattack!
Twelvetrees slösade ingen tid: "Jag ska be poliserna att sprida ut sig och stänga ner det här
"Nej, det kan ni inte! Sa dr Harker enträget, just som inspektören sträckte sig efter sin radio. "Tänk på vad hans dotter sa - om mr Mackintosh tror att något är fel kan det räcka för att han ska få en attack
Inspektör Twelvetrees suckade: "Okej, då ber jag dem täcka utgångarna för säkerhets skull. Du och jag - jag antar att vi måste stänga ner de här fällorna i hemlighet
Du måste hitta en väg som gör det möjligt för dr Harker och inspektör Twelvetrees att avaktivera alla fällor innan mr Mackintosh ens blir medveten om dem. Du kan använda olika föremål längs vägen för att hjälpa till.
Dr Harker och inspektör Twelvetrees kollapsade praktiskt taget vid sidan av det sjunde huset, precis när julsångarna, som såg lika trötta ut, slutade sjunga "Hark the Herald Angels Sing" och bugade sig under stormande applåder.
Inspektören lyssnade på rapporterna från sina infiltratörer. "Ja, de säger att det inte finns några tecken på att någon skulle ha varit ansvarig för de här fällorna. Hela den här grejen var helt fruktlös..
"Bortsett från att vi räddade mr Mackintoshs liv, förstås. Och var inte så säker på det", sa dr Harker och höll försiktigt upp en grön Wellingtonkänga med en näsduk. "Jag undrar om inte Advent själva kan ha haft lite bråttom. Jag tycker att den här ser exakt ut som en av Mr Hollys gamla Wellingtonstövlar ..
17den december
Elf
Inspektören hade rätt när han sa att par av gummistövlar ofta hade en mycket liknande design som andra par gummistövlar, men Dr Harker var säker på att den speciella tartanmönstret på stövelstrumporna och den distinkta fleur-de-lis-märkningen på sidan av den här gjorde den exakt den typ som Mr Holly berömd bar året runt när han skötte kyrkans trädgård, och även när han regisserade Julstjärnan. Så inspektören tog med sig stöveln tillbaka till stationen med ett löfte om att skicka den till labbet och se vad de kom fram till.
Dr Harker var övertygad omhan var övertygad om att iakttagelserna av Mr Holly runt om i byn kunde förklaras med att advent, vilka de än var, använde Mr Hollys gamla trädgårdsredskap som förklädnad när de utförde sina dödliga gärningar.
På tal om mystiska iakttagelser hade syster Mary erbjudit sig att titta in till dr Harker idag, och inspektören hade gått med på att träffa dem på eftermiddagen, så att doktorn skulle få en möjlighet att pressa nunnan på information utan att han var i närheten. Dr Harker skickade dock den senaste bilden till honom - en liten jultomte. Dr Harker gillade personligen inte spridningen av tomtar som en "julgrej", han tyckte att de var små kryp, men som ett utredningsteam var de tvungna att följa de ledtrådar som de fick.
Syster Mary verkade ganska ointresserad av att prata mer om sin fars förflutna när hon kom till teet den morgonen. Istället verkade hon vilja kritisera vad hon såg som den moraliska slappheten hos invånarna i Candlestow. "När min far skickades hit mitt i natten kan jag tänka mig att han kände sig som om han hade förflyttats till Guds land, en söt, oskyldig liten by", sa hon och tog en liten munsbit av kakan. "Men jag måste säga att den här platsen är lika fylld av synd och lögnaktighet som de kokainfyllda fester han brukade besöka i London. Och jag skyller inte på hans inflytande. Jag må vara nunna, men jag är inte blind för det ruttna hjärta som finns i centrum av små byar som denna. Speciellt sådana som är uppklädda som en chokladaskfantasi från artonhundratalet
"Så du tenderar att luta dig bort från den "kärleksfulla och förlåtande" sidan av att vara nunna?" sa Dr Harker, arrogant.
Syster Mary tycktes komma på sig själv och återfick sitt tidigare lugna ansikte. "Åh, jag är hemskt ledsen. Naturligtvis förlåter och förstår jag alla syndare, även dem som inte omfamnar min tro. Jag antar att det bara är så att hur jag än kände för min far, så förtjänar han rättvisa. Och det är svårt att försöka hitta hans mördare när jag känner att många av människorna här skulle vara kapabla att ... skulle vara kapabla att avsluta en annan människas liv om det innebar att rädda deras eget rykte
Dr Harker höll inte alls med, men det var inte det hon ville prata med syster Mary om och hon ville få henne att fortsätta prata. "Så du hade ingen kontakt med honom alls? Frågade dr Harker. "Det är bara det att hans medbrottsling måste ha varit någon som han litade på - till en början i alla fall
"Jag sa ju att sista gången jag såg honom var 1991, och då tog jag hans rock och hatt och sa inte ens ett ordentligt adjö", sa syster Mary ganska skarpt. "Det är mycket mer troligt att du kan säga vem han var kompis med. Alla, det är vad jag har hört
Dr Harker kunde känna syster Marys bitterhet över en far som valde att bo i Candlestow i stället för att ha kontakt med sin riktiga dotter. Men hon hade rätt, alla älskade mr Holly. Hon funderade på vilka han ofta skulle umgås med, och plötsligt kom hon att tänka på alver och hur de ofta blandades ihop med pixies ... eller Wixies.
"Jag måste gå till affären! Förklarade dr Harker. Hon försökte avråda syster Mary från att följa med, men nunnan ville inte veta av det. Så de gav sig båda ut i den lätta snön för att än en gång besöka Wildes Wixies. Där inne verkade Valerie hålla på att städa upp en röra, en liten hög med trasiga Wixies på golvet.
"Mitt fel, faktiskt", sa hon. "Jag försökte ordna om varorna inför de sista dagarna före jul, men jag hade bråttom som vanligt. Det finns inte tillräckligt med tid på dagen! Dr Harker knäböjde och började hjälpa henne att städa upp. Hon lade märke till att syster Mary inte erbjöd sig att hjälpa till utan istället tittade misstänksamt på några av Wixies.
Dr Harker visade Valerie bilden på tomten och hon lutade sig misstänksamt framåt. "Handlar det här om den där adventskalendergrejen? Jag vet att de flesta säger att Van Nuys låg bakom den, men det är något som inte stämmer
"Så du har inte fått det här skickat till dig av någon? Frågade dr Harker.
"Nej, men det skulle ju vara väldigt spännande, eller hur! Ärligt talat tvivlar jag på att jag skulle märka det bland alla de e-postmeddelanden jag får med beställningar på Wixies
"Har du något emot att jag frågar dig om din vänskap med mr Holly?", sa dr Harker.
"Självklart! Men vi var väl alla vänner med honom?" sa Valerie, som sent omsider upptäckte att det fanns en nunna i hennes butik.
"På sätt och vis, ja, men jag såg honom definitivt här inne ganska ofta ..
"Ibland, antar jag", sa Valerie och tittade på syster Mary.
"Jag tror att ni båda hade ganska mycket gemensamt", sa syster Mary plötsligt. "Jag menar, titta på de här små trollsakerna
"Wixies", sa Valerie och rynkade pannan.
"Ja, de är helt klart hån mot lokalbefolkningen. Den här med överrocken är helt klart den där parkvakten. Och den här korta med den spetsiga näsan ser ut som Mandy Joseph. Många av dem ser ut som Lady Miriam, faktiskt
"Vem är ni egentligen, syster?" frågade Valerie. "Du verkar veta en hel del om lokalbefolkningen
"Sticker du nålar i dem när ingen ser på? Sa syster Mary, konfronterande.
Innan dr Harker hann säga något för att försöka lugna ner situationen började hennes telefon ringa högt med ett samtal från inspektören. Hon nästan släpade med sig nunnan från butiken när hon svarade. "Dr Harker, skulle ni vilja följa med mig till den gamla leksaksfabriken? Det är lite problem här med alvupplevelsen
Dr Harker kunde ha slagit sig för pannan. Självklart! Hon var så distraherad av sina tankar att hon hade missat det mest uppenbara. Hon var lite nervös för att lämna nunnan ensam så att hon kunde väcka anstöt i hela byn, bad syster Mary om ursäkt och gick mot sin bil.
Den gamla leksaksfabriken var egentligen ett museum som tidigare hade varit, ja, en leksaksfabrik, om än en mycket misslyckad sådan. I ärlighetens namn var den inte mycket mer framgångsrik som museum, och i år hade de bestämt sig för att hoppa på tåget med "uppslukande" julupplevelser genom att ha en tomteverkstad där barnen kunde leka nissar.
När hon kom dit hade byggnaden evakuerats och inspektör Twelvetrees stod utanför. "När du skickade bilden till mig tänkte jag genast på det här stället", sa han, inte självbelåtet, det var hon säker på, utan i en saklig ton. "Jag hade inte varit här i två minuter förrän ett barn skadade sig. En tand sprack när han bet på en plastgodisstång bland en hög med riktiga. Det kan mycket väl ha varit en olycka, men det är något med alla rummen här som inte känns rätt. Jag tror att Advent har mixtrat med dem allihop. Så, vad sägs om det: vill du hjälpa mig att lista ut det?
Vart och ett av de tre rummen har en hemlig fara. Kan du identifiera den?
Rum 1 - det finns något i det här rummet som kommer att bli en obehaglig överraskning för alla barn som försöker sortera posten.
Rum 2 - här finns en dold fara bland de tre animerade renarna. Kan du peka ut den?
Rum 3 - ett av barnen i det här leksaksrummet fullt av transportband kan bli allvarligt skadat om det står på fel ställe. Vilken plats?
Efter att de hade hittat fällorna satt dr Harker och inspektören i det stängda kaféeté området och samlade sina tankar. "Ja, det här är väl ändå bortom all rimlighet? Att hota barn", sa inspektören och skakade förfärat på huvudet. "Om jag fick bestämma skulle jag ta med mig tre polisbilar till den här byn nu och söka igenom varje hus efter spår av den här adventskalendern. Det här kan inte fortsätta
"Jag besökte Wilde's Wixies tidigare", sa dr Harker. "Syster Mary påpekade att Valeries små modeller kunde ta sig en titt på lokalbefolkningen, precis som Mr Hollys pjäser brukade göra i London. Och han brukade besöka henne ganska ofta
Kommissarien höjde på ögonbrynen. "Du tror att Valerie är misstänkt?
"Jag vet inte", sa dr Harker ärligt. "Hon driver butiken och tillverkar modellerna och har knappt tid att besöka sin mor, för att inte tala om att åka runt i stan och hacka datorer och begrava folk levande
"Jag tror att Dennis Seaton är ett mer solitt alternativ. Om du hade sett några av de saker han håller på med skulle du tro att han var en ganska otäck typ. Även om allt är tekniskt lagligt, förstås. Precis som det här stället som påstår att de ger pengar till välgörenhet när de egentligendet mesta själva", sa han och vinkade åt Elf Experience.
Jag kollade upp dem på vägen hit - jag antar att det är därför tomten på bilden ser så nöjd ut med sig själv", sa han. "Trots att syster Mary är så rättfram har hon rätt i att det finns mycket korruption i den här byn
"Ja, och det leder mig till min andra misstanke. Syster Mary verkar så arg över tillståndet i byn - tänk om vi borde behandla henne som en misstänkt?
"Verkligen?" sa inspektören förvånat. "Men syster Mary hade inte haft någon kontakt med mr Holly
"Vi har bara hennes ord för det", sa dr Harker. "Och om ni hörde hur hon talar om Candlestow, skulle ni kunna tro att hon på något sätt känner till byn ganska väl ... och hatar den
18den december
Nötknäpparen
Dr Harker må ha haft sina egna idéer om vilka de möjliga misstänkta var, men det fanns en linje i utredningen som kommissarien hade följt i ett par dagar och som han trodde kunde vara på väg att ge utdelning. Och det hade att göra med Van Nuys falska bekännelse och slutliga död.
Kommissarien ansåg att det var så främmande för Van Nuys att erkänna dessa brott, särskilt om han var oskyldig, att han måste ha tvingats till det på något sätt, kanske till och med drivits att göra det för att skydda någon. Så han hade börjat undersöka alla DJ:s kontakter i byn. Och för att vara en person som allmänt ansågs vara otrevlig och lite av en outsider hade Van Nuys många kontakter.
På ett sätt var det logiskt. Candlestows rykte som en skinande ren by var beroende av att dess invånare också verkade vara perfekta, särskilt i Lady Miriams ögon, som iscensatte det hela med perfekt kontroll - till och med mer än Mr Holly när han regisserade sin pjäs. Van Nuys fungerade alltså som en nyttig person som kunde göra alla de skumma saker som folk behövde få gjorda, och om han åkte fast kunde man lita på att han skulle hålla tyst.
Men han var väldigt försiktig, och därför åkte han ändå aldrig fast. Flera gånger stoppade polisen honom och förväntade sig att han skulle ha en skåpbil full med förfalskade snöglobbar eller olicensierade sherryflaskor, men den var tom eller full med hans DJ-utrustning. Han kan mycket väl ha haft någon inom polisen som matade honom med information, men inspektören var ganska säker på att det inte var samma person som tvångsmatade honom med järnek natten till den 13:e.
Klockan 8.07 körde kommissarien en omärkt polisbil mot Hoffmans torg, med inspektör Wolstenhome i passagerarsätet, när dr Harker skickade den senaste adventskalenderbilden till honom: en nötknäppare.
"Vad är det där, chefen? Dina senaste order från doktorn?" retade DS Wolstenhome.
"Ja, hon säger hoppa och jag frågar, hur högt", sa inspektören. "Det skulle göra henne till din chef också, du vet, eftersom du måste göra vad I säger
"Fair enough, sir", sa Wolstenhome och roades av inspektörens defensiva hållning.
Hoffman's Square var en liten innergård en bit från huvudgatan, där det fanns sex butiker som, med undantag för Haircuts by Thor, sålde en mängd ovanliga och vintageprylar. Förutom att de låg nära varandra var det andra som butikerna hade gemensamt att de alla hade varit kopplade till DJ VAN NOISEs "tjänster". Faktum är att de hade övervakats av polisen under en period under föregående jul, men de hade inte lyckats ta någon på bar gärning när de gjorde något olagligt, som att sälja de "Stradivarius-tamburiner" som hade dykt upp lokalt.
Inspektören lade märke till två saker när han och sergeant Wolstenhome klev ur bilen. Den första var klockan i mitten av torget: den såg antik ut, men när han hade bott i byn för några decennier sedan hade det inte funnits några spår av den. Klockans visare var också ovanligt blanka - antingen var de nyligen beställda eller också var de mycket välskötta. Hans uppmärksamhet väcktes och han noterade att det också fanns en rad väderbaserade symboler. Den kanske hade en inbyggd barometer, men det snöade just nu, och ändå pekade inte visaren åt det hållet alls.
När han vände sig bort från klockan var den andra saken att alla skyltfönster hade en nötknäppardocka. Det fick kommissarie Twelvetrees att tänka på morgonens adventskalenderbild - en annorlunda variant av nötknäpparen. Hade Advent börjat håna dem? Han tänkte på vad dr Harker skulle säga om det här och tog in nötknäpparna - alla såg ungefär likadana ut och alla hade armarna i exakt samma position. Han bad att få titta in i en och konstaterade att de inte var ihåliga och därför inte kunde användas för smuggling.
Naturligtvis var ingen av butiksinnehavarna särskilt tillmötesgående när det gällde Van Nuys. Dawn på Dawn's Trinkets var åtminstone smart nog att erkänna att hon visste att han existerade, medan föreståndaren för Blow Me Down på oäkta piratjargong sa: "Jag har aldrig sett mannen, inte under hela min tid till sjöss För det fick han en särskilt svidande blick från DS Wolstenhome. Den berömde Thor som klippte håret verkade överväga att låtsas att han inte talade engelska men förklarade till slut att han hade klippt Van Nuys hår en gång men vägrade att göra det igen eftersom han hade bett om att få ett oförskämt ord rakat i bakhuvudet.
"Vad är det med nötknäpparna?" frågade inspektören i varje butik, och alla hade olika förklaringar. Vissa sa att det bara var en dekoration, andra hävdade att det skulle vara en del av en tävling, medan David i The Umbrella Emporium hävdade att det bara var en barnleksak.
De två poliserna jämförde sina anteckningar när de återvände till bilen. Deras resultat var ganska sparsamma. "De vet definitivt något, vi behöver bara skrämma upp dem", säger DS Wolstenhome. Detta var lättare sagt än gjort. De här människorna må ha sålt in sig själva som funkiga hipsters, och de må ha improvisationsförmågan hos människor utan improvisationsförmåga, men de hade också alla de kalla, orubbliga ögonen hos yrkeskriminella. Fast det kanske bara berodde på att de jobbade i detaljhandeln på julen.
Dr Harker ringde och han svarade genast. Han förklarade att han och Wolstenhome befann sig på Hoffmans torg och berättade om nötknäpparna överallt. "Det verkar som om Advent kanske riktar in sig på dem idag, då? Föreslog dr Harker.
"Ja, och ärligt talat är de välkomna att göra det", sa inspektören grinigt.
"Varför undersöktes de förra året? Frågade dr Harker.
"Det handlade faktiskt om förfalskade antikviteter. Någon som piskade Fabergé äggkoppar. Vi trodde att de gömde materialet i en av sina butiker, men varje gång vi sökte igenom en var den tom
"Hade de nötknäppare i fönstren då också? Frågade dr Harker.
Inspektör Twelvetrees tog fram några av övervakningsbilderna från spaningsinsatsen på sin telefon. Han kunde se nötknäpparna i fönstren, med armarna i olika positioner varje dag. "Tänk om nötknäpparna är nyckeln till var grejerna är gömda?" sa dr Harker. "Och om Advent är som den ska kan bytet vara farligare än vad torget inser
Med hjälp av det du vet om nötknäckarnas utseende under tidigare händelser, kan du räkna ut vilken butik som för närvarande gömmer smuggelgodset?
1. När nötknäpparen såg ut så här förvarades föremålen i den nya piratbutiken Blow Me Down.
2. När nötknäpparen såg ut så här förvarades föremålen hos Haircuts by Thor.
3. Nötknäpparen ser för närvarande ut så här. Var förvaras föremålen?
Inspektören och DS marscherade in i butiken där de gömda föremålen förvarades och förklarade hur de hade löst det hela. Om de värdesatte sitt liv, sa de till butiksbiträdet, skulle de omedelbart visa var föremålen förvarades.
Butiksbiträdet började genast hävda sin okunnighet, men då skakades hela butiken av ett plötsligt, mycket högt slagljud och de kastade sig in i ett bakrum med stora ögon. På golvet låg butikens ägare Greg Jannis, medvetslös men fortfarande vid liv. Framför honom fanns ett stort, pyrande hål i väggen, som ledde in i en krypgrund där en hög med trasig antik metall och glas syntes. DS Wolstenhome ringde omedelbart efteroch en ambulans, och inspektören spärrade upp ögonen i frustration. En bomb?! Även om det var en liten bomb blev Advents metoder allt farligare. Hur mycket längre skulle de gå? Och skulle han och Harker kunna stoppa dem innan de fullbordade kalendern?
19den december
Ivy
Igår, medan kommissarie Twelvetrees försökte få ut information från en massa ohjälpsamma butiksägare, sökte dr Harker tröst i fallet genom att hjälpa till med pjäsen. Den aktuella tvisten mellan de inblandade i produktionen gällde manuset.
Julstjärnan (med undertiteln "En vinterfabel") hade skrivits helt och hållet av Mr Holly för ett antal år sedan. Den faktiska historien i pjäsen var en ganska sockersöt blandning av bitar av Nötknäpparen, Trollkarlen från Oz, Den lilla flickan med tändstickorna och flera olika tomtefilmer. Men det spelade ingen roll eftersom varje års produktion hade ett nytt tema, från vilda västern till sci-fi, och var fylld av skämt, moderna kulturella referenser och möjligheter för publiken att interagera. Det var inte historien i sig, utan berättandet av den som gjorde att den blev levande.
När Mr Holly var borta släpptes dock helvetet lös. Kostymdesignern Freda Watson såg sig själv som något av en författare och hade - över ett par sherry och några mince pies - fått ett par kommittémedlemmars samtycke till att hon skulle "piffa upp" manuset för att göra det mer aptitligt för vad de hoppades skulle bli deras största publik hittills. Lily Franzen var fortfarande regissör och hennes vanliga policy i den här typen av frågor var att i princip gå med på alla idéer som kom till henne och sedan låta kommittémedlemmarna slåss om saken sinsemellan. Men tanken på att helt omarbeta manuset i det här läget var så illa att hon var tvungen att säga nej, även med risk för att Freda skulle hoppa av produktionen.
Så dr Harkers 18 december hade huvudsakligen ägnats åt att medla mellan alla. Watson föreslog att hon kunde gömma de nya dialogerna på folks kostymer, så att de kunde läsa sina repliker under föreställningens gång, och Lily Franzen fortsatte till allas lättnad att resolut sätta ner foten om det. Det vill säga fram till i går eftermiddag, då Freda och hennes son Derek dök upp med en Transit van och började lasta in hennes kostymer i bakluckan. Dramatiken i detta ögonblick underminerades något av det faktum att Derek uppenbarligen inte var nöjd med sin mors beteende, och han hade också ansträngt ryggen förra veckan när han ensam försökte släpa en 2,5 meter hög julgran nerför gatan, så han kunde bara flytta en kostym i taget.
Det hade krävts ett överraskande ingripande av syster Mary, som hade hängt i närheten och sett hur saker och ting utvecklades och som till slut agerade medlare och rådgivare mitt på gatan. Efter att Freda och Lily i över en timme skrikit åt varandra och hindrat trafiken - medan Derek satt på en bänk i närheten och masserade sin nacke - verkade det som om Freda hade gått med på att låta manuset vara som det var i år, med sikte på att ge det en ny färg till nästa års pjäs.
Detta för oss till denna morgon och dagens adventskalenderbild: lite murgröna. Dr Harkers första tanke var de murgrönebeklädda väggarna i det nu övergivna ishuset på Lancasters ägor. Men det fanns en sak som fick henne att tänka annorlunda, och det var inte bara det faktum att hon verkligen inte ville behöva prata med Lady Miriam igen så snart. Det var det faktum att murgrönan på bilden var snodd runt en person som såg ut exakt som Freda Ivy Watson.
Det här var första gången som någon av bilderna hade visat en tydlig avbildning av en verklig Candlestow-bo. Om Mr Holly, som syster Mary hävdade, hade ritat alla dessa bilder, var denna fiendskap mot Freda inte förvånande. Hon var den enda person som någonsin verkligen orsakat hans vanliga geniala façade att glida lite (om det nu var en façade). Hon hade börjat göra kostymerna till pjäsen för ungefär tolv år sedan, och hennes genuina skicklighet i att skapa intressanta kläder uppvägdes av hennes ständiga klagande på alla andra aspekter av produktionen. Allt ställdes på sin spets för ungefär tre år sedan, när Mr Hollys senaste version av pjäsen innehöll en rollfigur som hette Greeda, den allvetande fen - och ett uttryckligt förslag om att Freda skulle spela rollen. Dr Harker var inte inblandad i pjäsen på den tiden, så hon hade bara Mandy Josephs ord på att det var Dennis Seaton, av alla människor, som hade lyckats få dem att bli sams.
Inspektör Twelvetrees knackade på dr Harkers dörr vid 9.30-tiden på morgonen.
"Vi har alla butiksinnehavarna i förvar - utom den som ligger på sjukhus, förstås", sa han medan han tog av sig snöstövlarna. "De berättar gärna en hel del om Van Nuys, men ingen av dem verkar veta något om Advent. Allt de kan säga är att Van Nuys brukade komma med en hemlig sändning varje månad, alltid tre lådor. De visste aldrig vad det innehöll, men han lovade dem en liten del av vinsten - eller ett slag i magen om de inte samarbetade"
Hon visade honom bilden på murgrönan och efter en stunds övertalning kände han igen Freda Watson. "Jag har försökt ringa henne, men det går bara till röstbrevlådan", säger dr Harker.
Snart nog var de tillbaka i dr Harkers bil på väg till Fredas hus. Inspektören kämpade för att få plats med benen i den lilla bilen och började dela med sig av sin senaste teori: "Tänk om hela den här adventskalendergrejen handlar om pjäsen? Jag menar, om vi antar att Mr Holly och Advent agerade på det oproportionerliga sätt som verkar typiskt för de flesta människor i den här byn" - här gav Dr Harker honom en blick, som inspektören inte tycktes lägga märke till och fortsatte - "De flesta av hemlighetsmakarna hade anknytning till pjäsen: de spelar med i den eller lagar mat till den, eller gör kulisserna, eller står i kö för att regissera den. Om bilderna gjordes av Mr Holly, kanske han ville sätta punkt för alla stridigheter på ett särskilt slutgiltigt sätt?
Dr Harker funderade över detta. "Problemet är att pjäsen är så central för byn att det är oundvikligt att de flesta av invånarna är inblandade på ett eller annat sätt", säger hon. "Och det sätt som människor utsätts för är egentligen inte alls något som stoppar pjäsen. Även om det som Mr Holly ville och det som Advent ville kan vara två skilda saker
Resten av resan tillbringades under behaglig tystnad medan paret funderade över sina olika teorier. Freda bodde i utkanten av byn, i ett hus täckt av hemmagjorda juldekorationer. När de knackade på dörren hörde de ett konstigt dovt ljud, följt av ett skarpt skramlande. Till slut svängde dörren upp och en pepparkaksgubbe i människostorlek dök upp.
"Huh muh puh!!!" ropade pepparkaksgubben. Det var tydligen Freda. Med mycket skrikande och lite mimande kom de fram till det: Freda hade provat den nya dräkten för att se om den var rörlig, men en okänd person hade fångat henne därinne! I närheten fanns en ficklampa, en elektromagnet, en blåslampa, en kniv och lite aceton, som kanske kunde vara användbart för att smälta plast ... Huvudet var lufttätt, så hon fick snabbt slut på syre, och det fanns ett mycket specifikt sätt som dräkten måste knäppas upp på. Det enda de visste var att med Freda instängd kunde de inte bara börja hugga med en kniv, för då skulle de kunna skära henne ..
Kan du räkna ut vilka föremål som ska användas på vilken del av dräkten, och i vilken ordning de ska användas, för att befria Freda innan hon kvävs?
Inspektören drog av huvudet från dräkten med ett sista ryck, och Freda tog en stor klunk syre, som om hon kom upp till ytan från en flodvåg. Sedan föll hon ihop i soffan och flämtade. Inspektören häpnade återigen över Advents djärvhet - nu måste de lägga till att bryta sig in i sitt offers hus till den långa listan över sina brott.
När hon hade återhämtat sig något bekräftade dr Harker och inspektören att hon hade fått den lilla adventbilden med posten på morgonen. "Jag tänkte att det kunde ha med min affär att göra", sa hon trött.
"Affär?
"Med Mr Holly", sa hon skakade hon på huvudet.
Dr Harker kom så nära hon någonsin varit att känna käkarna falla ner när Freda förklarade att hon och Mr Holly hade haft en affär för fyra år sedan. Alla såg honom som en slags asexuell söt gammal herre, men Freda hade sett den mer passionerade sidan av honom. "Snälla, säg inget till min man", sa Freda. Men det var det sista dr Harker tänkte på. Medan hon körde sig själv och inspektören tillbaka till sin stuga för en kopp eftermiddagste och några kex, började hon undra om någon av de andra hemlighetsmakarna kunde sägas ha "skadat" mr Holly på ett eller annat sätt ..
20den december
Smällare
Kommissarie Twelvetrees hade bjudit in dr Harker till Acmouths polisstation, den här gången som "civil rådgivare" i Advent-fallet, och han ville att hon skulle vara där före kl. 8.00, för han hade en idé.
"Vi har fått en ganska entusiastisk cyberbrottsofficer", sa han och pekade på Rebecca Sanchez, som vinkade lite trött från hörnet av kontoret och gäspade. "Och hon tror att om vi kan koppla upp oss mot ditt e-postkonto när du får det anonyma meddelandet, så kanske vi kan få mer information om varifrån det kommer
"Jag sa till honom att vi kunde göra det här på distans", sa Sanchez och fick inspektören att rodna lite medan hon satte in olika sladdar i dr Harkers bärbara dator. "Ni är för analog, sir Hon pekade på en närliggande anslagstavla, där Twelvetrees hade skrivit ut alla adventskalenderbilder hittills och nålat upp dem. Det såg nästan ut som ett pussel.
"Jag bad dig faktiskt komma hit för att när jag försöker ha ett videosamtal med dig, så låtsas du att det laggar", sa kommissarie Twelvetrees. "Det kan du inte göra personligen
"Jag känner mig som Jag laggar", sa Sanchez. "Det här är för tidigt för att vara på kontoret
Snart nog var klockan 8 på morgonen och som genom ett urverk kom meddelandet till dr Harkers inkorg. Det var en bild av ett julsmällkaramell. Sanchez tittade på sina skärmar, och efter lite snabbskrivning ryckte hon på axlarna. "Vem det än är så använder de sig av avancerad cyberbrottslighetsteknik för att dölja sin identitet. Allvarligt talat, det här är den typ av grejer som internationella vapenhandlare använder på dark web. Snacka om att använda en slägga för att knäcka en valnöt
"De är flerfaldiga mördare", sa inspektör Twelvetrees. "Jag vill att du gör allt du kan för att lösa det här
"Det är omöjligt", sa Sanchez bestämt. "Tänk dig att någon hittar på ett 100-siffrigt nummer och ber dig gissa det. Och om du gissar fel fem gånger ändrar de numret. Det skulle vara lätt jämfört med att försöka knäcka det här. Du kommer inte att lista ut vilka de är på det här sättet
"Jag vill att du försöker", sa han.
"Jag ska självklart göra mitt bästa i dag, men du måste förstå att det är otroligt osannolikt att jag kan lösa det här. Dessutom har jag bokat flyg till Barbados för en julsemester i morgon. Så fort vi kommer till den här kvällen är jag ute", sa hon ursäktande.
Detta var den andra, ganska smarta, saken med Advents brott. Upptakten till jul innebar att många poliser gick på sina förbokade, redan betalda raster. Naturligtvis fanns det folk som fortsatte att arbeta under julhelgen, men Candlestow var inte högsta prioritet, inte ens med två misstänkta mord och Lady Miriam som flåsade dem i nacken. Officiellt var de två morden fortfarande registrerade som en olycka och ett självmord - hur mycket Twelvetrees och Harker än tänkte annorlunda var det svårt att övertyga trötta poliser att skjuta upp sin julledighet.
Frustrerade började de fundera på vems hemlighet smällkaramellen kunde syfta på. Den första, uppenbara tanken var den enda andra personen som hade en föreställning i Candlestow den här julen.
Candlestow-teatern var den vanliga platsen för pjäser och musikaler året runt, och den stängde vanligtvis sina dörrar på julafton, eftersom alla skulle gå och se Julstjärnan i byhuset. Men i år var det motprogram med Charlies jul Chucklesen stand up-show av lokalbon och C-klassade komikern Charlie Spearman.
Spearman hade bott i byn lika länge som Mr Holly hade satt upp sin pjäs, men det hade aldrig ansetts troligt att han skulle ha något att göra med Julstjärnan eftersom han hade ett enormt ego och hellre skulle ha varit i badtunnan på sommarmarknaden än att ha något att göra med en "amatörproduktion". Han tillbringade vanligtvis julen utomlands, men de senaste åren hade inte varit snälla mot hans karriär (och kanske inte heller hans banksaldo), så den här lokala showen var hans försök att dra nytta av turistnäringen och ge lite nostalgi till byn.
"Ironiskt nog, med tanke på att han som bekant hatar julen", sa inspektören när de närmade sig grindarna till hans fastighet, som bara låg ett par dörrar från Duncan Testwoods.
"Han kanske fick besök av tre spöken", skämtade dr Harker.
Det visade sig att han hade fått besök av samma person som besökt Freda Watson dagen innan, och inspektören noterade med oro att Advent verkade göra det till en vana att bryta sig in i bybornas hus för att utföra sina brott. En lapp med samma utklippta bokstäver som hade använts för gåtorna i tornet den 11 december var fäst på grindens knappsats och hjälpte dem att få reda på kombinationen för att komma in.
Något nervösa gick Harker och Twelvetrees upp på uppfarten och såg att Spearmans ytterdörr stod på vid gavel. Dr Harker knuffade till dörren och ropade försiktigt när de klev in. De fann Spearman och hans fru Carol sittande sida vid sida vid middagsbordet. De tittade båda på inspektören och dr Harker med desperata, vädjande ögon, men de kunde inte säga något genom munkavlarna i munnen. De var bundna med glitter och vad som såg ut som förpackningstejp med julmotiv, och den enda fria delen av deras kroppar var deras vänstra armar.
På var och en av deras vänstra händer satt ett enormt julsmällkaramell. Det måste vara stort för att rymma den elektroniska panel som var fäst vid det, som visade en timer som räknade ner, med en serie små bilder längs två sidor. Det fanns också en plats där man kunde ange en fyrsiffrig kod, men den enda indikationen på vad det kunde vara var några rutor med linjer över.
"Jag gissar att om den här smällaren går av kommer det att bli mer än bara en liten smäll", säger inspektören. "Och det ser ut som om vi har ytterligare ett pussel att lösa ..
Dr Harker behöver den fyrsiffriga koden för att desarmera bomben. Hon kan se fyra fyrkantiga symboler som verkar representera koden, och två parallella rader med fyra knappar på varje sida som har bilder. Anslut varje knapp på vänster sida till dess motsvarighet på höger sida och matcha de linjer du ritar med de mönster som ges för att avslöja koden.
Efter att dr Harker hade matat in den fyrsiffriga koden fortsatte timern att ticka ner ... 3, 2, 1 ... 0???? Sedan lyste den upp med ett meddelande: "JAG SKOJAR BARA".
Bombgruppen anlände strax därefter och lyckades ta bort smällaren från Spearmans händer, vilket visade att den var packad med tillräckligt med plastiskt sprängämne för att demolera hela huset.
När de väl var lossade verkade Spearmans inte traumatiserade så mycket som upprörda. "Det här är ditt fel! Charlie Spearman spottade och viftade vilt med fingret mot inspektör Twelvetrees. De hade inte ens presenterats för varandra än. "Någon slags galning går omkring och attackerar människor och kopplar upp dem till bomber, och ni gör ingenting!
"För att inte tala om att anklaga dem för skatteflykt, utan bevis! Spearman's fru anslöt sig. Dr Harker noterade att Charlie då gav henne en hård blick och inte särskilt subtilt började säga: "Håll käften! Ingen hade sagt något om skatteflykt ..
Spearman lugnade ner sig lite när inspektör Twelvetrees berättade att Lady Miriam tog hand om situationen, men det visade sig att ingen av dem, precis som med alla de andra offren, hade haft en chans att se Advents ansikte. Deras hus hade fyllts med säkerhetsanordningar på högsta nivå, så det verkade som om ingen i Candlestow var utom räckhåll för dem. Och precis som Spearman själv, tänkte Dr Harker, var det inte särskilt roligt.
21den december
De tre vise männen
Dr Harker trodde, eller kanske hoppades, att advent skulle få vila i dag, eftersom den länge försenade minnesstunden för Mr Holly skulle äga rum i dag. Men hon insåg att nu när de hade börjat så skulle de inte vilja sluta av någon anledning. Förutom den 13:e, tänkte hon och undrade återigen vad som hade gjort den dagen annorlunda.
Kommissarie Twelvetrees hade kommit till henne på morgonen och sagt att han skulle gå på gudstjänsten med henne, så de var båda närvarande när Advents senaste mejl damp ner i hennes inkorg - en bild på tre vise män.
"Håller de i böcker?" frågade inspektören och tittade på bilden.
Det gjorde de, och dr Harker insåg plötsligt att Advent ironiskt nog kanske riktade in sig på de tre män som var minst benägna att närvara vid mr Hollys ceremoni. Colin Piper, Maynard Willis och Leonard Desiderato var tillsammans huvudbibliotekarier på Lancaster Athaneum, världens största bibliotek som enbart ägnade sig åt böcker om julen.
Byggnaden grundades av Lady Miriams farfar, Tobias Lancaster, för cirka sjuttiofem år sedan. Lord Tobias var en stor älskare av julen och vinterperioden, och han lät bygga det för att hysa sin ständigt växande samling av festlitteratur, som sedan hade utökats, nästan exponentiellt, under årtiondena. Under hälften av sin existens drevs biblioteket av Nicholas Menzies, en man som liknade en uggla mer än de flesta ugglor gjorde. Piper, Willis och Desiderato anställdes alla under hans tid, och var och en av dem kom att tro sig vara Menzies naturliga efterträdare. Tyvärr var Menzies en naturlig dithering, och han hade inte hjärta att välja sin ersättare, så han tog den enkla vägen som föredras av alla som hatar konfrontation, och föreslog att alla tre männen skulle kunna driva biblioteket tillsammans.
Kanske förväntade sig Menzies att en eller två av dem skulle hoppa av, men i själva verket hade de förbittrat och oförsonligt behållit sina positioner i trettiosex år, och deras ömsesidiga motvilja mot varandra växte till ett slags avsky allteftersom åren gick. De tog varje tillfälle i akt att skälla ut varandra, de parkerade på varandras parkeringsplatser och beställde den kalkon som den andre ville köpa hos slaktaren - allt för att gå varandra på nerverna. Det enda område där de inte uttryckte detta var i själva driften av biblioteket, eftersom var och en ville bevisa att han ensam var den mest kvalificerade att göra det.
De hade båda ägnat lång tid åt att försöka charma lokalbefolkningen i hopp om att Candlestows invånare skulle sluta upp bakom en enda kandidat och förmå styrelsen att utse honom till ensam överbibliotekarie. Men även om folket i byn gillade biblioteket - det drog till sig ett stort antal bokentusiaster varje år för att se ett briljant bevarat originalmanuskript av En julsagasom Charles Dickens själv arbetat med - kände de igen bitterheten hos dessa tre män, och ingen av dem hade någonsin varit omtyckt.
Den enda person som de tre männen hatade mer än varandra var Mr Holly. Mr Holly hade lätt vunnit över byborna inom några månader efter sin ankomst med sin bedrägliga blinkande charm och generösa natur. Faktum är att det under en kort period pågick en liten kampanj för att få Mr Holly att bli chefsbibliotekarie, som bara upphörde när Mr Holly sa att han inte ville ha rollen. Sedan dess har han inofficiellt varit bannlyst från biblioteket, och även nu är det enda sättet de tre männen skulle kunna ses vid hans minnesstund om de fick chansen att dansa på hans grav.
Tillbaka i doktor Harkers stuga, där de fortfarande funderade på adventskalenderbilden över baconmackor, och efter ett litet gräl om huruvida brun eller röd sås var att föredra, hade inspektören och doktorn kommit fram till ett beslut. Hon skulle närvara vid minnesstunden och se om hon på något diskret sätt kunde få fram mer information, och inspektören skulle gå till biblioteket för att kontrollera att de tre männen var i säkerhet.
Dr Harkers tid vid minnesplatsen var relativt händelsefattig. Kyrkoherden hade släppts i väntan på vidare utredning av rånet mot postkontoret och höll en mycket betydelsefull predikan om förlåtelse. Och många lokalbor steg fram och talade med äkta tillgivenhet om Mr Holly, bland andra Freda Watson, Phaldut Akhtar och Valerie Wilde, som Dr Harker var glad att se hade tagit ledigt för att närvara. Ett anmärkningsvärt undantag var syster Mary, som satt längst bak i kyrkan, log lugnt men viftade bort alla förslag om att hon skulle tala. "Det här är för människorna i Candlestow", sa hon.
Det var uppenbart att nyheten om att Mr Holly kunde ligga bakom adventskalenderteckningarna (om än inte de farliga attackerna och fällorna) ännu inte hade spridit sig i byn - eller om den hade gjort det, hade man inte trott på den. Han ansågs fortfarande vara den vänlige gamle gentlemannen som alla litade på, och Lady Miriams sista tal om detta lämnade inte ett öga torrt i kyrkan, inte heller hos Dr Harker. Det enda undantaget, noterade hon, var Dennis Seaton. Seaton var inte känd för att vara en gråtmild person, det skulle hon erkänna, men han tillbringade en stor del av ceremonin med att stirra omväxlande på Lady Miriam och syster Mary med en blick av blandad förbittring och beräkning.
På biblioteket var inspektör Twelvetrees upplevelse lite annorlunda. Han anlände till biblioteket med DS Wolstenhome och gick in genom svängdörren, bara för att omedelbart bli beskjuten. Han och kriminalinspektören tog skydd och började kalla på förstärkning när de hörde en fin röst som ropade: "Förlåt! Gud, jag är så ledsen! Och Maynard Willis lilla, tweediga gestalt kom joggande fram till dem båda, hållandes vad som verkade vara ett luftgevär. "Jag trodde att ni var dem! Piper och Desiderato, menar jag Han fortsatte att mumla ursäktande, som om det rättfärdigade att han avlossade ett vapen mot två poliser.
Inspektören ryckte undan luftgeväret från honom. "Vad fan håller du på med?!" skrek han.
"Du förstår inte", sa Willis och såg sig oroligt omkring i biblioteket. "De försöker döda mig! De är här inne någonstans
"LÖGN!" ropade en tunn, vass röst bakom en bokhylla. Ett likaledes tunnhårigt huvud med en hängande mustasch tittade försiktigt runt den. Det var Desiderato, uppenbarligen iklädd en hjälm från andra världskriget. "Det var han som hotade mig till livet! Han och det där lilla trollet Piper
Willis gjorde ett svagt försök att ta tillbaka sitt gevär från inspektören och dök sedan ner bakom en närbelägen krukväxt, bara för att hoppa upp igen när han insåg att Piper gömde sig där och svingade en brevkniv som om den vore Excalibur.
"Troll?!" sa Piper med gift i blicken. "Inspektören, arrestera dessa två män för mordförsök!
Inspektören höll upp händerna på sitt mest försonliga sätt, samtidigt som han fick ögonkontakt med DS Wolstenhome, vilket gjorde det mycket tydligt att den unge sergeanten skulle se till att ingen av dessa tre gamla gubbar gjorde något närmande mot någon annan. "Mina herrar, var snälla och lugna ner er och förklara vad ..
Alla tre drog fram brev samtidigt och viftade med dem, samtidigt som de talade i munnen på varandra med ökande volym och ilska.
Efter att ha bytt taktik och lyckats tala med en man i taget lyckades inspektören förstå att var och en av dem hade fått ett brev postat under dörren till sina tre kontor (som av nödvändighet låg så långt ifrån varandra som möjligt i byggnaden). Varje brev var undertecknat av de två andra och innehöll i princip mordhot. Var och en av männen hade då bestämt sig för att försvara sig, och om inte inspektören och DS hade dykt upp hade det kunnat sluta i en blodig röra.
Inspektören fick alla tre att motvilligt lämna över sina brev. När han tittade på dem insåg han snabbt att de var förfalskningar, och han kunde bevisa varför.
De här tre breven påstods ha skickats till var och en av bibliotekarierna av de andra två. Vilka är de fyra likheterna som säger dig att de i själva verket alla var skrivna av samma person: Advent?
20 december
Till Colin,
Din tid på biblioteket måste komma till ett slut, på ett eller annat sätt. Det är uppenbart att eftersom du inte har för avsikt att "falla på ditt svärd", faller det på oss att svänga svärdet för din räkning, om än i en mansätt att uttrycka sig.
Hälsningar, Maynard och Leonard
20.12.25
FAO Maynard
Du visste att den här dagen skulle komma. Biblioteket klarar inte ett år till med din parasitiska massa vid sin sida och det är meningslöst att påstå något annat. Vi anser att det bara är rättvist att skicka dig detta sista brev, även om det inte kommer att förhindra det som är på väg att hända.
Med vänliga hälsningar Colin och Leonard
20 december
Leonard.
Det som kommer härnäst kan verka grymt och fientligt för dig, men för oss är det bara en vedergällning för de decennielånga attacker på vår värdighet, vårt förstånd och vår hälsa som du har övervakat.
Vi tänker ge biblioteket vad ni mest önskade, en ljus ny framtid: om än utan er i den.
Troget, Maynard och Colin
De tre männen erkände motvilligt att inspektören hade en poäng. De hade blivit utsatta för någon form av "bus". Det förklarade också de bilder som de hade fått skickade till sig samma morgon, med kravet att de skulle erkänna vad de dolde för allmänheten.
Inspektören visste att han inte kunde fråga dem öppet vad det var för hemlighet som Advent bad dem avslöja. Det kunde inte vara deras agg mot varandra, eftersom det var mycket välkänt. Lyckligtvis berättade en av dem det frivilligt. "Vi skulle aldrig ha gått med på att köpa den där 'original' Julsång manuskriptet", sa Piper. "För det pris vi fick måste det ha varit antingen förfalskat eller stulet. Den där Seaton är inte att lita på
"...Dennis Seaton?" frågade kommissarie Twelvetrees.
22den december
Renen
Kommissarien tillbringade nästa morgon med att försöka hitta ett mönster i Advents handlingar som skulle kunna hjälpa dem att fånga brottslingen, eller kanske till och med lyckas hindra dem mitt i ett brott. Problemet var att Advent, förutom att skicka en adventskalenderbild kl. 08.00 varje morgon - och en oroande benägenhet för sprängämnen - använde sig av en mängd olika tekniker: dataintrång, inbrott, bortförande, förfalskning ..
Över en omelett på morgonen påpekade dr Harker att det fanns en sak de kunde försöka med: Julkalendrar hade ett förutsägbart utbud av temabilder som de skulle inkludera. Hon tvivlade på att det skulle dyka upp en påskhare i hennes inkorg inom den närmaste tiden - men hon borde kanske inte utmana ödet, nu när hon tänkte på det. I takt med att månaden gick minskade antalet möjliga bilder. Tillsammans, och medan kommissarien stoppade ägg i munnen mellan klunkar av en särskilt stark kaffemugg, sammanställde Harker och Twelvetrees en lista över de möjliga bilder som återstod. Och den var inte särskilt lång: snöflingor, pepparkakshus eller -gubbar (kanske osannolikt efter Freda Watson-incidenten), mistel, järnek ... och renar.
Advent var i själva verket inte den enda anonyma brottslingen i byn. Sedan den 1 december hade en vandal spraymålat renar över hela området. Och till Lady Miriams och de andra ortsbornas förtret hade detta även hänt de två föregående december. Till skillnad från Advent var de inte regelbundna, vissa dagar såg de tre eller fyra graffitibilder och andra dagar ingenting alls; det verkade troligt att de var mer opportunistiska än mästerbrottslingen. Personligen tyckte dr Harker att de var ett ganska trevligt inslag i den vanliga julstämningen i byn, och i år tyckte hon till och med att de var ganska tröstande. En touch av det normala bland det extremt onormala. Inspektören föreslog kort att rengraffitikonstnären kanske var Advent själva och att det hela var en del av en större plan, men dr Harker var inte säker - och så klockan 8.00 på morgonen damp det ner en renbild i hennes inkorg. Skulle Advent rikta in sig på vandalen?
"Jag ska förhöra Dennis Seaton idag", sa inspektören till henne under frukosten. "Det handlar egentligen om det här förfalskade manuskriptet som han hjälpte bibliotekarierna att köpa, men vi kanske kan få fram mer information också. Ville du att DS Wolstenhome skulle följa med dig för att hitta renkonstnären?
"Nej, jag tror att det blir lättare på egen hand. Men om jag behöver hjälp så "ringer jag efter förstärkning"!" sa hon och viftade med sin mobiltelefon. Han himlade med ögonen.
"Se till att du inte är för snäll mot dem om du hittar dem!" ropade inspektören efter henne när hon varvade upp bilen. "Vandalism är ett brott, och det gör du klokt i att komma ihåg!
Många av invånarna i byn hade nu tagit ledigt från jobbet, utom förstås alla som arbetade i byns turistbutiker och landmärken, för att inte tala om de bybor som var inblandade i pjäsen och som tog den på samma allvar som brandmän på utryckning. Med tillströmningen av festsugna turister fylldes Candlestows gator av människor som antingen inte hade en aning om vad som pågick i advent eller som höll masken. Om det fanns en atmosfär av oro så handlade det bara om att inte bli upptäckt.
Dr Harker misstänkte att renvandalen var en äldre invånare, eftersom graffitin vanligtvis utfördes på dagar med varmare, mindre vintrigt väder, medan andra, yngre graffitikonstnärer tenderade att dra fördel av kallt och mörkt väder, eftersom det fanns färre människor i närheten som kunde se dem göra det, och nattetid tillförde en air av fara och mystik som hon förväntade sig att de unga förmodligen skulle tycka om. Men det var förstås bara spekulationer.
Hon tog sig till ett pittoreskt kafé i byn och började fundera över renbevisen med en varm mince pie. De byggnader som oftast utsattes var butiker eller restauranger och klottret fanns oftast precis utanför deras fönster. När det gäller renarna själva hade de en ganska arg och irriterad blick runt ögonen, och även om dr Harker i hemlighet tyckte om dem visste hon att de skrämde bort turisterna. Vem vill spendera sina pengar i en butik när de blir uttittade innan de ens har klivit in? Konstnären använde förmodligen en stencil, och de använde bara en färg - svart - vilket innebar att det tog några sekunder att spraya en ren och sedan springa iväg. Tack vare Lady Miriam fanns det inte heller några övervakningskameror som kunde fånga dem.
Efter att ha ätit upp sin sötsak lämnade dr Harker kaféet och började vandra runt i byn för att leta efter bevis. Hon stötte på olika bybor som gjorde sina julbestyr i olika tillstånd av stress och brådska. Valerie Wilde såg återigen ut att ha bråttom och bar en stor låda längs vägen, men hon stannade upp för att fråga dr Harker om hon hade sett "den där konstiga nunnan" igen. "Hur hon kan vara Mr Hollys dotter har jag ingen aning om!" sa hon passionerat.
"Vem har sagt det?" frågade dr Harker.
"Åh, alla vet det, det är det man pratar om i stan! Sa Valerie snabbt och lämnade dr Harker bakom sig medan hon talade.
Hon såg en bandagerad Duncan Testwood som tog en pint på The Drunken Duck och en blek Liam Furth som handlade ljus på, överraskande nog, Candlestow Candles. Liam ryckte till när han såg dr Harker, vilket verkade lite orättvist - det var ju inte hon som hade begravt honom.
Till slut kom hon till en vägg där en graffitibild med renar hade målats. Irriterande nog verkade den ha målats på en av affischerna för pjäsen. Det var granne med Candlestows främsta bandbutik och diagonalt mittemot en man som rostade kastanjer på en bärbar brazier. Kastanjmannen, med det osannolika namnet Joey Chestnut, sa att han inte hade sett någon måla den där uppe. "Det var några barn som spelade fotboll vid muren, ungefär kvart i 10", sa han barskt. "Mrs Joseph gick förbi och jagade bort dem från muren. Men jag såg inga graffitimålare. Graffitimålare? Att Mr Lean försökte måla över det. Han var inne i sin butik fram till dess och sa att han gömde sig där inne på grund av röken från mina kastanjer, men den kommer inte i närheten av hans ställe!
Ägaren till bandbutiken, Sammy Lean, sa att han hade upptäckt graffitin när han skulle ta ut soptunnorna. "Jag försökte måla över det, men jag var tvungen att gå tillbaka till butiken; min semestervikarie sjukanmälde sig. Jag antar att du inte vill göra ett försök?
Dr Harker ignorerade den sista frågan och frågade: "När var du ute och målade?
"Omkring 11-11.20. Den där Jingle-tjejen var där ute. Hon tyckte inte heller om det, men erbjöd sig inte att hjälpa mig", sa han och lade armarna i kors.
"Har kastanjemannen varit där borta hela morgonen? Frågade dr Harker.
"Joey? Ja, han har inte flyttat sig från den platsen", sa Mr Lean och gjorde en grimas. "Han sa att han måste hålla den där saken igång hela tiden. Han erbjöd sig inte heller att hjälpa till, så klart
Tillbaka utomhus igen och med blicken på väggen fick dr Harker en idé och ringde mrs Kenwood, som var ansvarig för att sätta upp affischer idag. Tyvärr kunde hon inte komma ihåg när hon hade satt upp affischer i det aktuella området, och inte heller om hon hade satt upp dem innan pojkarna hade spelat fotboll.
"Det spelar ingen roll", sa dr Harker. "Jag tror att jag kan räkna ut det här ändå
Hon tyckte att hon kunde räkna bort Mr Lean och Mrs Kenwood, och utifrån de personer som hade namngivits i området kunde hon räkna ut vem som var rengraffitimålaren.
Med tanke på vad du vet om människors handlingar och de tidpunkter då de inträffade, vem var i närheten vid den tidpunkt då renklottret sprayades på väggen och är därför mest trolig att vara den skyldige?
9.45 - två killar från den lokala skolan spelade fotboll.
? - Mrs Kenwood sätter upp en affisch för pjäsen. Hon minns inte om det var före eller efter fotbollsmatchen.
11.20.00 - Mr Lean upptäcker graffitin och börjar måla över den, men blir bortkallad.
A. Joey Chestnut kastanjemannen
B. De fotbollsspelande pojkarna
C. Jingle
D. Mandy Joseph
E. Sammy Lean
Dr Harker tog sig till Jingle's Belles och konfronterade den lilla, leende kvinnan med bevisen för sin slutledning. Jingle gjorde en stor sak av att vara road av dr Harkers "skämt".
"Jag, en graffitikonstnär? Det är ju jätteroligt! Varför skulle jag göra det?" sa hon med ett fniss. "Jag menar, kanske om min butik hette 'Reindeer's Belles', så kunde jag använda det som reklam ..
"Ganska dåligt för affärerna", sa dr Harker. "Nu när jag tänker efter är de flesta ställen som blir "taggade" rivaler till er
"Jag har inga "rivaler"! Sa Jingle med ett sött leende. "Åh, dr Harker, jag önskar att jag hade tid att göra något sådant. Den enda person i byn som är mer upptagen än jag är Valerie Wilde
"Ja, du får ha det som du vill", sa doktorn. "Men om du fick en adventskalenderbild på en ren i din inkorg i morse, skulle jag se upp om jag var du. Någon form av bestraffning kan vara på väg mot dig. Jag antar att du inte har köpt några nya burkar med sprayfärg nyligen? Du kanske ska vara lite försiktig med dem
Leendet försvann inte från Jingles ansikte, men hennes ögon fick en mer försiktig blick. Dr Harker önskade henne god dag och vandrade glatt iväg, och en halvtimme senare fångade DS Wolstenhome upp Jingle när hon försökte göra sig av med en påse aerosolburkar på baksidan av stormarknaden.
23rd december
Misteln
Dr Harker hade varit primärläkare i Candlestow i nästan fyrtio år när hon gick i pension. Hon hade tagit hand om invånarna genom skador och sjukdomar, sett barn växa upp till vuxna och föräldrar, och sett några av dem få barnbarn och till och med barnbarnsbarn.
Hon hade också sett byn gå från att vara ett ganska nedgånget men ändå ganska charmigt bostadsområde till det välrenommerade turistmål som det hade vuxit till under Lady Miriams ledning. Och även om dr Harker hade beslutat sig för att gå i pension, att dra sig tillbaka från den till synes ändlösa och ibland tragiska uppgiften att hålla alla byns invånare friska, älskade hon Candlestow. Och hon trodde verkligen att mr Holly också gjorde det.
När dr Harker skickade inspektören den senaste bilden, en mistelkvist, bestämde han träff med henne i mr Hollys kyrkvaktmästarstuga intill kyrkan. Han hade något att visa henne.
Dr Harker hade varit där inne ett par gånger och det var så pittoreskt och autentiskt som man kunde förvänta sig. Den var fylld med artefakter från de många föreställningar han hade regisserat av Julstjärnan - och det fanns absolut inga bevis för hans teaterkarriär i London. "Dennis Seatons intervju i går var mer avslöjande än jag kunde ha hoppats", sa inspektören medan dr Harker såg sig omkring. "Han påstod sig inte ha något med manuskriptaffären att göra, men när jag nämnde Mr Holly blev han plötsligt mycket pratsam. Han sa att Mr Holly faktiskt ägde egendomar här i trakten, kanske till och med innan han flyttade hit
"Är det sant?" frågade dr Harker.
"Vi kan inte riktigt få någon att kolla upp det - det känns som om alla är på julledighet. Men Seaton sa att Holly erbjöd sig att sälja hans fastighet till honom
"Hmm ... så kanske Holly ändrade sig och Seaton ... tog avstånd från det?" sa dr Harker.
"Det verkar som ett motiv, eller hur?" sa inspektören. "Enligt Seaton var försäljningen nästan klar när Mr Holly dog. Och nu påstår han att Sister Mary har kommit till honom och sagt att hon har ärvt marken och vill kräva honom på tio gånger dess värde
Dr Harker var inte säker på att hon trodde på det. "När sa han att hon kom till honom?" frågade hon.
"Så här är det, han säger att det var den 2 december", sa inspektören. "Det är fyra dagar tidigare än hon påstod att hon kom till byn
"Det är om vi tror på Seaton, förstås", sa dr Harker.
"Det är sant. Men han sa också något till mig om var han och Mr Holly först pratade om det här Kommissarien pekade på en stor, inramad tavla på väggen. Det var en karta över byn. Den verkade vara ganska gammaldags, men när dr Harker tittade närmare såg hon avbildningar av moderna byggnader och hus, några av dem till och med från de senaste åren. Det påminde henne verkligen om något.
"Är det Mr Holly som har ritat det här?" frågade hon.
"Ja, antagligen", sa inspektören med skenbar likgiltighet. "Det är inte det som är intressant. Det är det här som är det Han tog bort tavlan och avslöjade att det bakom den fanns ett mycket litet handtag, i jämnhöjd med väggen. Han vred på det och drog nedåt, varvid en dold dörr öppnades och avslöjade en liten, brant trappa som ledde uppåt. "Efter er!" sa inspektören med en gest och kände sig uppenbarligen mycket stolt över sig själv.
Dr Harker gick först, gick försiktigt uppför trappan och kom ut någonstans som verkligen var överraskande: Mr Hollys hemliga trädgård! Det verkade som om han hade en liten, dold trädgård ovanpå stugan, osynlig från marknivå. Medan hans trädgårdsskötsel på kyrkogården och i andra områden definitivt var traditionell och i linje med Candlestows 1800-talskänsla, kändes den här trädgården nästan avantgardistisk med sin blandning av ovanliga kulturella mönster och växter.
Dr Harker noterade också något som hon tyckte var betydelsefullt: en av de korta murarna som gränsade till trädgårdens utkant hade en stor bit borta från mitten. Det såg nästan ut som om någon hade snubblat över muren - över kanten - och lämnat muren delvis förstörd efter sig.
"Nej! Tror du att det är här...?" sa dr Harker.
"Det är min arbetshypotes", sade inspektören. "Höjden på stugan matchar höjden på de sår han ådrog sig. Jag tror att det är troligt att Advent knuffade ner honom från sin egen trädgård på taket och sedan flyttade hans kropp till byhuset för att dölja dess existens
"Men varför?" frågade dr Harker. "Visst var det mer troligt att han skulle dö när han föll från sitt eget hus än från hallen?
Inspektören gick fram till ett mycket litet skjul i hörnet av trädgården och öppnade det för att visa att det var tomt. Han knäböjde och avslöjade att det fanns trasiga elkablar i hörnet, skadade och sönderrivna. "Jag kan inte vara säker, men jag tror att det var här han och Advent planerade kalendern. Kanske fanns det en dator här uppe också. Allt är förstås borta nu. När poliserna som sökte igenom det här stället kommer tillbaka från julledigheten ska jag säga vad jag tycker ..." Kommissarien sa att de skulle göra en kriminalteknisk undersökning, men efter så lång tid och med nästan en månad av regn och snöfall hade han inte mycket hopp om att hitta något.
Innan de kunde diskutera nästa steg ringde inspektörens telefon. Det var lady Miriam, och hon ville att de skulle komma till Lancaster House omedelbart. Dr Harker borde verkligen ha varit på generalrepetitionen av pjäsen - men det borde Lady Miriam också, och hennes tonfall gjorde det tydligt att det var en instruktion, inte ett förslag.
Snön hade slutat falla när de körde fram till herrgårdens huvudgrindar, och när Stuyvesant släppte in dem hade hans tidigare uppsluppna ton ersatts av en dyster rynka i pannan. Lady Miriam satt i spegelrummet och tittade i en fotobok. "Jag fick en av de där adventskalenderbilderna i morse", sa hon milt. "Mistel. Jag tror att den syftar på en händelse i mitt förflutna som jag normalt skulle välja att glömma. Men med tanke på hotet i mejlet om att bevara hemligheter tror jag att det är en ovilja att se sanningen i vitögat som har lett oss till den här tråkiga situationen. Jag hade ingen aning om att så många av invånarna i min by hade dolda överträdelser
Hon bläddrar till en sida i boken och visar dem ett foto av sitt yngre jag på 1980-talet, ett vilt punkbarn som tittar in i kameran med ett ansikte fullt av hånfullt förakt. "Jag gjorde uppror mot mina föräldrar och allt de stod för på ett sätt som jag tyckte var fruktansvärt originellt. Det var så jag träffade Mr Holly. Han var lika mycket av en bråkstake som jag var på den tiden, fast i större skala, kanske. Han hjälpte mig att inse att mitt uppror på sitt eget sätt var ännu mer förutsägbart och klichéartatéän livet på en herrgård på landet. Och när Humphrey kom, ja, då bestämde jag mig för att komma tillbaka till Candlestow och omfamna det
Hon vänder sig till en bild från 1990-talet, där hennes förvandling till ett förkroppsligande av överklassens elegans är fullständig. Hon hade en reflekterande, nästan melankolisk blick i ögonen när hon mindes de gångna åren. Hon fortsatte: "Candlestow hade ironiskt nog upplevt sitt eget slags uppror på 1970-talet, då en grupp konstnärer flyttade hit och skapade ett slags bohemisk fristad, åtminstone under några år Lady Miriam ler lite lätt. "Resterna av den gruppen fanns fortfarande kvar när jag började blåsa nytt liv i byn, och de flesta av dem var med på min idé, som Valeries föräldrar Greg och Cynthia Wilde, och gamla kära Millie Fromer. Det var faktiskt på familjen Wildes julfest som ... händelsen inträffade
Lady Miriam förklarade att hon hade haft en "flirt" med en gift man på deras julfest 1995. Hon vägrade att förklara vem det var men insisterade på att det var en engångsföreteelse som aldrig skulle upprepas. "Jag måste erkänna att jag har hållit det hemligt alldeles för länge - både för Humphreys skull och för min egen. Det är inget som jag ser tillbaka på med glädje, men jag antar att det på sätt och vis var de sista resterna av mitt yngre jag, som ville "gå ut med en smäll". Jag vet inte om det här hjälper er, men jag vägrar att låta mig hållas som gisslan av den här hemska främlingen", sa Lady Miriam och vände sig till slut bort från fotoalbumet och såg dem båda i ögonen. "Mördaren kanske vill att jag ska berätta mer för er - att min hemskaste hemlighet ska spridas över byn som inget annat än skvaller - men jag tänker inte böja mig för det. Ni vet att det hände, och jag tänker inte berätta mer
Dr Harker var säker på att lady Miriam hade några mycket intressanta kommentarer, men det var nära att hon inte hörde henne. Lady Miriam kanske inte mindes, men hon hade varit där den kvällen, och hon mindes den festen mycket väl. Inte nog med att hon tillbringade en stor del av kvällen med att känna sig malplacerad i sin handstickade jultröja medan resten av sällskapet glittrade i glittriga klänningar och blanka skor, hon hade också blivit inringd senare under festen när en otäck matförgiftning fått fäste. För att försöka hitta den misstänkte boven i dramat hade hon gjort en praktisk katalog över alla gästernas rörelser och vad de ätit den kvällen. Som tur var hade hon ändå undvikit den äggtoddymarinerade skinkan ..
Vem var ensam med Lady Miriam på en plats där de var obevakade och därför kunde ha en otillåten omfamning, baserat på hur folk rörde sig och var de befann sig under festen?
Festens gäster:
Greg Wilde - delägare i Wilde's Wixies
Cynthia Wilde - delägare och tillverkare av Wilde's Wixies
Lady Miriam Lancaster - Lady av herrgården
Sir Humphrey Lancaster - Lord av herrgården
George Stones - Greg och Cynthias revisor
Dennis Seaton - blivande affärsman
Mary Joseph - Mandy Josephs mamma
Joe Joseph - Mandy Josephs far
Dr Harkers redogörelse för gästernas rörelser mellan kl. 20.00 och 21.00:
Greg Wilde var i grovköket i nio minuter. Därefter gick han in i matsalen i tjugo minuter innan han återvände till köket från cirka 20.30 till 6 minuter i 9, då han gick till solrummet.
Cynthia Wilde var i matsalen i 5 minuter och tog sedan Lady Miriam för att se verkstaden. De var borta i 6 minuter. Därefter var hon med Greg i grovköket i 20 minuter och gick sedan till solrummet resten av tiden.
Lady Miriam var i matsalen i 5 minuter innan hon gick iväg med Cynthia. Efter det gick hon på toaletten i troligen 8 minuter, sedan gick hon till arbetsrummet 20 minuter över 8. 15 minuter senare var hon i solrummet i 5 minuter, sedan gick hon till matsalen i ytterligare 5 minuter. Hon gick in i köket för att ta en drink och var sedan tillbaka i solrummet mellan kl. 20.51 och 21.00.
Sir Humphrey var i solrummet och gick sedan på toaletten från 8.29 till 8.37, varefter han återvände till solrummet för resten av festen.
George Stones var i matsalen i 23 minuter och hävdade sedan att han var tvungen att gå. Han lämnade huset via solrummet, entrén och vestibulen.
Dennis Seaton var på toaletten fram till 10.8, sedan gick han till arbetsrummet i en halvtimme. Därefter uppehöll han sig i entréhallen i 11 minuter och sedan var han i verkstaden till kl. 9.
Mary Joseph var i solrummet hela tiden, från kl. 20 till kl. 21.
Joe Joseph var i solrummet fram till 8.18, då han gick för att se verkstaden, sedan efter cirka 22 minuter gick han till matsalen. Sedan var han i arbetsrummet från ungefär kvart i 9 till 9.
Lady Miriam hade varit otrogen mot sin man med Greg Wilde. Detta kan förklara varför Greg hade lämnat byn några dagar senare för att aldrig återvända. När de alla reste tillsammans till generalrepetitionen, minst en timme försenade, insåg dr Harker något: detta förklarade Valerie Wildes fientlighet mot lady Miriam. Och chockerande nog antydde det till och med att Valerie var starkt misstänkt för att vara Advent. För vilken bättre hämnd kan det finnas än att dra skam och skandal över den plats som Lady Miriam skapade? Den enda stötestenen var att Valerie som bekant alltid var extremt upptagen med att tillverka och sälja Wixies - det fanns väl inte en chans att hon skulle ha tid att försöka mörda flera personer, särskilt inte under den mest hektiska tiden på året?
Generalrepetitionen var på många sätt en katastrof, med missade repliker, trasig rekvisita och öppen fientlighet mellan flera medlemmar av ensemblen och besättningen. Men för dr Harker, som hade hanterat allt hon hade sett under den här månaden, var det som vatten på en julgåsrygg.
Hon återvände hem trött och frustrerad. Trots den mängd information som de hade hittat under de senaste dagarna kände hon sig inte närmare att få reda på Advents identitet, och i morgon var det julafton. Hon satte sig framför sin bärbara dator och svarade på panikartade mejl från olika kommittémedlemmar om den katastrofala generalrepetitionen, när det plötsligt, klockan 20.00, plingade till ett mejl till i hennes e-post. Ett anonymt mejl med en bild på en adventskalender. Det är väl inte sant? Hon kunde se en bild av en inslagen present i förhandsgranskningen - och sedan, en sekund senare, var mejlet borta!
Hon hade inte inbillat sig det, det var hon säker på. Hon hade hört att det fanns sätt att "ta bort" ett mejl när det redan hade skickats ut. Var det möjligt att Advent hade råkat skicka morgondagens bild till henne? Hon hade inte öppnat den, så om det här var verkligt och Advent inte visste att hon hade sett den, kunde de för första gången faktiskt ha en förvarning om offret.
Dr Harker ringde inspektören. De hade arbete att göra.
24den december
Nuvarande
Ar barn hade Dr Harker inte tyckt särskilt mycket om julafton. Hennes föräldrar varhennes föräldrar var olyckliga, och även om de under större delen av julsäsongen höll god min, skulle spänningarna oundvikligen komma till sin spets den 24:e, efter stressen med att förbereda allt, och de skulle gräla framför granen. På själva den stora dagen gav de sken av att vara lyckliga, men hon visste att det bara var på låtsas.
Hon hade aldrig önskat det för sina egna barn, och hennes man Thomas hade varit en bra man. Hennes son var tystlåten och metodisk, och han hade alltid älskat julen med en enkel glädje. När Thomas dog visste hon att julen aldrig skulle kunna bli som den en gång hade varit. Hon gifte om sig och hoppades att hennes nu vuxne son skulle komma hem till henne på jul en dag igen, för att försöka återskapa barndomens magi, men han förlät henne aldrig riktigt för att han gått vidare. Han kom inte ens till hennes andra makes begravning. Hon trodde verkligen ett tag att de aldrig skulle få fira jul tillsammans igen. Det är lustigt hur saker och ting fungerar, tänkte hon.
Dagen skulle bli mycket intressant och också ganska hektisk. Det viktigaste var naturligtvis framförandet av Julstjärnan. Dr Harker hade hjälpt till att lugna nerverna på olika kommittémedlemmar, inklusive Mandy Joseph, som var på krigsstigen när det gällde Dennis Seaton. Han klagade fortfarande på bristen på flygning under Lord Frosts dramatiska ankomst, men det fanns helt enkelt inte en chans att de kunde använda den trådflygande anordningen efter vad som hade hänt tidigare i månaden. Hon medgav att det var långt ifrån idealiskt att han sprang vidare med utsträckta armar, men de fick klara sig - precis som de hade gjort med den delvis uppbrända kulissen och de begagnade kostymerna (efter att Fredas son hade tappat bort originalen när han körde runt dem i Candlestow).
Inspektören hade kommit för att besöka Dr Harker på morgonen, bara för att hitta hennes kök fullpackat med flera kommittémedlemmar som använde det som en plats för att måla om flera rekvisita efter en olycka i gårdagens repetitionsrum där en hel burk färg vältes över dem.
"Är allt ... förberett för senare?" frågade hon honom stillsamt. Om de andra kommittémedlemmarna tyckte att inspektörens närvaro var märklig nämnde de det inte.
"Ja, det är det. Är du säker på att vår ... vän inte kommer att göra något förrän efter showen?" sa inspektören.
"Jag tror att de kommer att vänta, de vill ju inte bli... omsprungna", sa dr Harker. "Såvida vi inte har räknat fel, och det kommer att hända på själva utställningen, men det tror jag inte att vi har
Dr Harker kom till byhuset och möttes av ett förutsägbart kaos där folk sprang runt för att klä sig i kostymer, kontrollera att allt var på plats och göra i ordning lokalen för den största publiken hittills. Det var oftast fullsatt, men i år, efter Mr Hollys bortgång och kommitténs försök att göra pjäsen mer kommersiell, hade de varit tvungna att dubbla antalet stolar och till och med (för ett rabatterat pris) placera ett par personer i köket, som tittade in genom serviceluckan.
Snart nog började publiken droppa in, mestadels förväntansfulla och glatt pratande. För egen del innehöll Dr Harkers förväntan en ganska tung underström av skräck.
Den första akten gick dock strålande. Ledtrådar som hade missats dagen innan träffades med fantastisk precision; replikerna och skådespeleriet från ensemblen fick en helt ny energi; och Dennis Seaton var en lysande skurk, morrande och mustaschsnurrande med de bästa av dem.
När de gick in i pausen såg förstagångsregissören Lily Franzen både otroligt stressad och ganska lättad ut över hur bra den första halvan hade gått, även om hon arbetade tio i dussinet med att få alla uppställda för akt 2. "Vi är några minuter sena, så vi måste klippa bort en av verserna från barnens Snögubbe-sång", sa hon snabbt.
Mandy Joseph skakade på huvudet. "Det kan vi inte. Tristram och Emma har ägnat lång tid åt att memorera den!" sa hon i protest. "Den blir ändå inte begriplig utan alla verserna. Det är som julens tolv dagar
Plötsligt var det som om en glödlampa tändes i dr Harkers huvud. En festlig, blinkande en i alla fall, som en julbelysning. "Man skulle inte utelämna en del av den om man inte verkligen var tvungen!" sa hon, dels till sig själv, dels till Lily och Mandy. "Man skulle behöva ha en riktigt bra anledning ..." De nickade båda två, men hon såg på hennes blick att de var förvirrade.
Om Advent skulle slå till så var andra halvlek den mest troliga tidpunkten, men om något gick det bättre än akt 1. Publiken rördes till tårar av föreställningarna, och när Lady Miriam kom upp på scenen som julstjärnan i finalen ledde folks nostalgi och minnen av Mr Holly till en stormande stående ovation som varade i hela fem minuter.
Ensemblen var fyllda av en känsla av att ha lyckats när de begav sig till The Drunken Duck för efterfest. Endast Mandy ursäktade sig, eftersom hon var tvungen att åka hem för att hämta tackgåvorna till regissören och skådespelarna, och gjorde en poäng av att berätta för alla att hon i all brådska tidigare hade glömt dem vid dörren hemma.
När Mandy anlände till sitt hus kände hon sig extremt nervös. Hennes hand skakade när hon vred om nyckeln i dörren, och i ögonvrån såg hon en mörkklädd, oansenlig figur lurpassa vid sidan av verandan.
Innan hon hann skrika till dök tre poliser upp från sina gömställen och kastade sig över figuren. På andra sidan dök också kommissarie Twelvetrees och dr Harker upp, helt förvånade över sin egen framgång.
Så fort bilden av en julklapp hade dykt upp i hennes inkorg i går kväll hade dr Harker anat vem det kunde handla om. Medan alla tenderade att ge presenter under julen, var Mandy Joseph ökänd för en av de största säsongssynderna - att stjäla igen.
Nästan allt som Mandy fick kunde förväntas gå vidare till någon annan under det följande året, eller ibland till en födelsedag eller annan händelse. Folk sa att hon kunde hålla igång sin ljusbutik bara för att hon aldrig behövde stoppa handen i fickan för några presenter. Inspektören ringde Mandy, och tillsammans hade de planerat ett tillslag, även om det naturligtvis bara skulle genomföras om Mandy fick adventskalenderbilden i sin inkorg samma morgon.
Klockan 8.00 hade dr Harker fått bilden och Mandy likaså, så Operation: Advent och Eva var igång. Och nu hade de sin misstänkte i handfängsel.
"Vad gör du?? Släpp mig!", sa en välbekant klippt röst, och polisen drog ner figurens expansiva huva och avslöjade ... Lady Miriam Lancaster!
Alla var förbluffade. Inspektör Twelvetrees kunde knappt komma igenom polisens varning när han arresterade Candlestows mest framstående medborgare för vandalism, intrång och mord. Och ingen var mer chockad än dr Harker.
Timmar senare satt lady Miriam i en cell, och kommissarien var helt övertygad om hennes skuld. "Det är helt logiskt", sa han till dr Harker när hon satt vid hans skrivbord på polisstationen i Acmouth. "Lady Miriam skapade Candlestow som den perfekta byn, och ändå envisades alla dessa ofullkomliga människor med att ha hemligheter, begå brott och gå utanför ramarna. Varför inte samarbeta med hennes långvariga vän för att få dem att rätta in sig i ledet genom att göra dem rädda?
Men trots att Lady Miriam uppenbarligen togs på bar gärning var dr Harker inte övertygad. "Hon har så mycket makt och inflytande här. Tror du verkligen att hon skulle behöva göra så här för att få sin vilja igenom? Och umgås med människor som Van Nuys?
"Du minns väl att hon var ett vilt barn, en punkare. Hon hade förmodligen en mörk sida som inte kom till uttryck under många år. Och titta på det här Inspektören räckte henne en rättsmedicinsk rapport. "Det är en fiberanalys från insidan av den wellingtonstövel som du hittade vid carol singathon-grejen, den stövel som du sa tidigare tillhört Mr Holly. Den bekräftar att silkesfibrerna från insidan matchar Lady Miriams strumpor exakt
"Sådant kan dock förfalskas", sa dr Harker, fast besluten att följa sin magkänsla.
"Jag är säker på att allt kommer att klarna", sa inspektören och rynkade pannan åt henne. "Du retror inte att hon är skyldig?
"Allt jag tänker är ... var och en av våra tre andra misstänkta har skäl att hata lady Miriam och vill ha henne ur vägen. Syster Mary avskyr henne för att hon hjälpte hennes far att "fly" från sitt liv och sin familj i London. Dennis Seaton vill ta över byns egendomar, som till största delen tillhör godset Lancaster. Och Lady Miriam hade en affär med Valeries far som kan ha lett till att han flyttade hemifrån
Kommissarien nickade instämmande. "Det är sant. Men det skulle också ge henne anledning att rikta in sig på eller försöka sätta dit dem, eller hur?
"Vad har hon sagt?" frågade dr Harker.
"Inte mycket. Hon låtsas vara chockad och säger att hon fick ett meddelande om att hon skulle träffa Mandy Joseph där
DS Wolstenhome kom in på kontoret och bar på något i en stor genomskinlig påse. "Sir, vi hittade det här när vi sökte igenom Lady Miriams arbetsrum Det var en adventskalendern. Den som Mr Holly hade tillverkat och fotograferat. Inspektören gav Dr Harker en vetande blick. Men för doktorn bevisade det bara Lady Miriams oskuld ytterligare.
Med utgångspunkt i polisrapporten och det material och de bevis som samlats in från Lancaster House och lokala radioprogram, kan du hitta de sju skälen till att Lady Miriam i slutändan inte hade något alibi?
13 december: Pieter Van Nuys mördad, dödsfallet inträffade omkring kl. 21.00. Lady Miriam var på väg hem från ett evenemang i Candlestow och skulle ha varit hemma omkring kl. 20.45. Enligt hennes butler återvände hon dock kl. 21.24 och hävdade att hon hade gått vilse, trots att hon hade bott i området i årtionden.
16 december: Farliga fällor läggs ut längs stigen och utanför husen i Ahlberg Close ca kl. 15.00. Lady Miriam skulle ha deltagit i julsången men hävdar att hon fick ett meddelande om att den hade ställts in. Sångarna säger att hon ringde dem med skrapig röst och sa att hon hade ont i halsen och inte kunde komma. Meddelandet kan mycket väl ha skrivits av henne själv.
17 december: Delar av barnevenemanget på The Old Toy Factory saboterades för att göra det farligt, troligen omkring kl. 13.45. Lady Miriam skulle läsa sagor för barn på Lancasters bibliotek men fick veta att den lokala barnboksförfattaren Bethany Bryant skulle göra det i stället. Bethany Bryant verkar dock inte existera, förutom en referens till henne i lokalradion, och ingen dök faktiskt upp på biblioteket.
19 december: Freda Watson överfölls och tvingades in i en pepparkaksgubbsdräkt i sitt hus omkring kl. 13.13. Lady Miriam hävdar att hon var ensam hemma vid denna tidpunkt. Sir Humphrey var på besök hos en vän. Hennes butler, Stuyvesant, borde ha varit närvarande, men hans syster i Acmouth hade blivit sjuk och han åkte för att besöka henne.
20 december: Charlie och Carol Spearman attackerades och fästes ihop av en sprängladdning i ett överdimensionerat julknäck kl. 10.30. Lady Miriam hävdar att hon besökte ett konstgalleri i Acmouth för att titta på en lokal konstnärs keramik. Ingen av de närvarande kände igen henne och övervakningskameran blockerades av något som såg ut som ett snöflingemönster.
21 december: De förfalskade brev som drev de tre bibliotekarierna till fientlig handling levererades till deras inkorgar på biblioteket ungefär kl. 07.45. Lady Miriam hävdade först att hon låg i sängen vid den här tiden och att hennes man var närvarande, men kom sedan ihåg att han inte var där när hon steg upp och kom tillbaka senare, så hon har inget alibi för den här tiden.
22 december: Jennifer "Jingle" Harpenden hittade ett paket med sprayburkar som hon trodde att hon hade beställt på sin tröskel strax efter kl. 07.00. En av burkarna var försåtminerad så att den skulle explodera. Lady Miriam säger att hon tillbringade morgonen med Sir Humphrey, men han säger att han inte kan bekräfta att så var fallet.
16 december
Kära Lady Miriam,
Tyvärr har vi tvingats skjuta upp kvällens julsång, om än med tungt hjärta. ett antal sångare har
sjukanmält sig, det verkar vara någon otäck bugg som går runt, det har förstört de äldre medlemmarna.
Vi kommer att försöka samla en annan grupp för senare denna vecka. Jag ber om ursäkt igen.
Din trogna tjänare,
Mandy Joseph
Sir Humph, ville bara säga att jag såg en "Red-backed Shrike" borta vid Finneston Copse.
Skål, gamle vän! (Eller unga böna?) Jag ska gå iväg måste komma ihåg att berätta för Mirry.
Avskrift från Candlestow Radio, Rob Cadogans morgonshow, 16 december, 8.45
HM: ... vattenmyndigheten säger att föroreningen i floden Eck inte är giftig, men invånarna rekommenderas för närvarande att koka allt kranvatten innan det konsumeras. Det var nyheterna, jag heter Henry Moore.
RC: Tack Henry, nu går vi till Billie Furth för trafikrapporten..
BF: Tack Rob, inte så mycket att rapportera annat än lite isiga förhållanden på vägarna norr om byn. En vandal har dock lagt stora snöflingor av metall över vägskyltar och säkerhetskameror. Ett par hittades för ungefär tre dagar sedan och polisen säger att de övervakar situationen, och om du ser några, vänligen rapportera det online.
RC: Tack Billie, hoppas att de fångar dem. Nu har vi några intressanta nyheter, tydligen kommer Lady Miriam inte att kunna hålla i barnläsningen på Lancasters bibliotek, men den lokala barnboksförfattaren Bethany Bryant har hoppat in. Hon har bland annat skrivit böckerna Eddie, alfen som älskade fara och Tricky, den lurande paddan. Har du läst någon av dem, Billie?
BF: Kan inte säga att jag har det, men det är trevligt att hon klev in.
Inspektören var fortfarande skeptisk. Han slets mellan det enkla faktum att Lady Miriam var skyldig och det spännande alternativet att de inte skulle behöva ställa byns älskade matriark inför rätta. "Så, vad gör vi?" frågade han doktorn.
Dr Harker tittade på adventskalendern. Både dag 13 och dag 25 var öppna, men dag 13:s bild var utriven, vandaliserad. Men det var för sent - Advent hade råkat göra ett stort misstag, och inget de gjorde nu kunde göra det ogjort. Men hon behövde vara säker den här gången. Hon behövde se deras ansikte när hon förklarade allt. "Har ni ... några planer för morgondagen?" frågade hon inspektören.
25den december
Helig
Snön som hade hållit sig borta i några dagar var tillbaka med besked. Stora, vackra flingor drev ner över himlen. Candlestow såg ut som den perfekta julby Lady Miriam alltid hade föreställt sig - vilket var ironiskt med tanke på att hon tillbringade juldagen i en fängelsecell. Detta var naturligtvis inte allmänt känt, både för att bevara hennes eventuella oskuld och för att undvika att traumatisera den by som praktiskt taget dyrkade henne.
Självklart dök det inte upp någon adventskalenderbild i dr Harkers inkorg den här morgonen, men hon hade sett den öppna 25:e luckan på den faktiska, fysiska kalender som mr Holly hade gjort. Det var en kvist av järnek. Hans sista handling skulle bli att avslöja sig själv som arkitekten bakom hela planen.
Dr Harker hade äntligen kommit underfund med hans verkliga motiv. Fram till nu hade hon agerat som detektiv, som räddare och som bybo, men det var först när hon tänkte på sitt arbete som läkare som hon insåg sanningen.
När mr Holly flyttade till byn hade lady Miriam ordnat en privatläkare åt honom, och efter att syster Mary avslöjat hans sanna identitet hade dr Harker dragit i några trådar och fått tillgång till hans sjukjournaler. Hon hade bara haft kort tillgång till dem genom en tjänst från en gammal kollega, men hon kunde lätt se de decennier av journaler som visade hans vitala funktioner, och det hade skett en dramatisk förändring mellan hans tid i London och hans tid i Candlestow. Före hans ankomst var hans hjärta oregelbundet, på gränsen till kollaps, testat av stress och droger och alkoholmissbruk. Efteråt var han lugn och frisk. Vissa skulle kanske till och med säga att hans liv räddades av att hans hemligheter avslöjades.
Mr Holly var mycket lyckligare i sitt liv som en enkel kyrkvaktmästare än han någonsin hade varit som en prisbelönt, berömd dramatiker. Så varför skulle han inte vilja ge samma gåva till andra? Befria dem från deras börda av hemligheter? Och det måste bli den här julen, för den senaste läkarrapporten visade att Mr Holly bara hade några månader kvar att leva.
Hennes sinne var fullt av tankar på Mr Holly, men som det var nu hade Dr Harker inte tid att älta allt detta. Det fanns mat att laga, drinkar att blanda. Det var juldagen och hon hade besökare på väg.
Dennis Seaton var den förste att anlända. "Jag blev lite förvånad över att du bjöd in mig på en drink före middagen, doktorn", sa han och räckte henne en billig flaska roséviné. "Vill be om ursäkt för trakasserierna, antar jag
"Något i den stilen", sa hon med ett leende.
Valerie Wilde stod på tur. "Jag kan inte stanna länge, jag måste hälsa på mamma", sa hon. "Du vet ju hur det är
"Ja, det gör jag", sa dr Harker.
Nästa var syster Mary. Hon hade sitt bästa leende på läpparna när hon stod i dörröppningen. "Min orden firar normalt inte jul på det här sättet", sa hon. "Men jag kände att jag var skyldig dig det här, för allt du har gjort
"Du vet inte ens hälften!" sa dr Harker glatt och räckte henne en skål med jordnötter.
Alla hennes gäster var förvånade över att det inte var fler personer på dr Harkers improviserade fest, och de verkade irriterade över att se varandra. Men det var ingenting jämfört med deras reaktion på hennes fjärde och sista gäst: Inspektör Twelvetrees.
"Brukar ni få besök av poliser på juldrinkarna?" frågade Dennis Seaton med en spjuveraktigt ironisk röst.
"Nej, egentligen inte", sa dr Harker. "Det var alldeles för länge sedan Och hon gav inspektören en stor kram.
"Lägg av, mamma!" sa han och rättade till sin slips. "Jag skulle kunna mörda en köttfärspaj Den församlade gruppen var nu ganska spänd när inspektören kom in i rummet.
"Jag är rädd att det här är lite mer än en drink före middagen", sa dr Harker. "Faktum är att en av er mördade mr Holly och Peter Van Nuys och försökte döda eller skada dussintals andra människor. Sedan satte ni dit Lady Miriam. Ni trodde att ni var omöjliga att spåra, men inte ens ni insåg betydelsen av de bilder ni skickade. I ett försök att skydda din egen personliga hemlighet målade du ironiskt nog en stor måltavla rakt i din egen panna
"Ta inte illa upp, älskling, men vem har utsett dig till domare och bödel? Du är bara en läkare. En före detta läkare, faktiskt!" sa Dennis Seaton barskt.
Dr Harker tog en paus. Han hade en poäng.
"Det är sant att hon inte har någon auktoritet här", sa inspektör Twelvetrees. Hans mor gav honom en lustig blick vid det här laget. "Men Mr Holly bestämde att hon skulle vara den som fick adventskalenderbilderna. Och jag tror att det beror på att hon, precis som han, älskar Candlestow, platsen, människorna, och hon ser hur allt hänger ihop. Hon ser också dess brister och problem, och hon förstår hur de gör det vackrare, på sitt eget sätt. Hon ser helheten
Dr Harker gav inspektören en nick och drog fram ett hoprullat pergament som han öppnade för att visa den karta som Mr Holly hade ritat över Candlestow. Tillsammans med en lista som dr Harker hade gjort över alla offer under de senaste veckorna, kunde de ha svaret.
Vilken av de tre misstänkta är Advent? Först ska du matcha varje plats i byn med den dag då de blev måltavlor för Advent.
Med hjälp av vad du vet om adventskalenderbilderna, Mr Hollys karta över byn och det märkliga fallet med Van Nuys värdelösa bekännelse på dag 13, kan du lista ut vem som måste vara mästerbrottslingen? När du tror att du har löst mysteriet med Advents sanna identitet kan du vända blad ..
"Mr Holly var en snäll man", sa dr Harker. "Och han var också en grym, satirisk skämtare. Båda sakerna kan vara sanna. Han designade en speciell, skräddarsydd adventskalender, fylld med små julbilder, och var och en av dem hade anknytning till hemligheten hos en invånare i Candlestow
Kommissarien öppnade sin mapp och tog fram ett antal utskrivna julkalenderbilder och spred ut dem på kartan.
"Men han hade ett litet extra trick i rockärmen. En hemlig julklapp, så att säga. Eftersom positionen för varje fönster, varje hemlighet i kalendern, ligger nästan exakt på samma plats som hemmet eller företaget för den person vars hemlighet fanns inuti.'
Hon flyttade runt bilderna på kartan. "1 december, julgranen, hamnar i linje med systrarna Hunnams yllebutik. 2 december, snögubben, den hamnar ovanpå slaktarens butik. Och så vidare ända fram till den 25 december, då järneksklockan hamnar i linje med, föga förvånande, Mr Hollys egen stuga
Ingen vågade säga något.
"Men vi har ett glapp, eller hur? Den 13 december fick jag ingen bild. Först trodde vi att det berodde på att Peter Van Nuys var den skyldige, men när han dog och bilderna fortsatte, insåg vi att det var ett knep för att sälja lögnen att han låg bakom hela komplotten. Men skulle nån som Advent verkligen göra det? Avsluta sin utstuderade plan halvvägs, med tolv bilder till att skicka? Löjligt
Dr Harker tog en klunk av vinet. "Jag kom faktiskt att tänka på det under pausen i pjäsen igår. Barnen skulle inte vilja sjunga bara en del av den sång som de hade ägnat veckor åt att lära sig. Och advent skulle inte vilja ge ut en ofullständig kalender, om de inte verkligen var tvungna till det. Och det gjorde du. För vi kunde ju inte se bilden från den 13 december, eller hur? Dag 13 var din hemlighet. Är det inte så.. Valerie Wilde?'
Valerie gjorde stora ögon när hon äntligen insåg sitt misstag.
Dr Harker pekade på den stora luckan bland bilderna i adventskalendern. "Jag gissar att Mr Holly insisterade på att du skulle avslöja din egen hemlighet på en av dagarna - kanske till och med för att han aldrig ville att folk skulle veta att du var inblandad. Och sedan, när du hade dödat honom, visste du att du inte kunde skicka ut dag 13:s bild, eftersom den innehöll en hemlighet som skulle få oss att inse sanningen. Vad var det, något som visade att du faktiskt inte gör Wixies för hand?
Valerie förblev tyst, men hennes ögon brann av hat.
Inspektören tog tillfället i akt. "All den där extratiden som du hade kunnat använda till att smida planer och i hemlighet gå runt i byn och gillra fällor och kidnappa folk för att straffa dem för deras hemligheter", sa han.
"Du kanske försökte rita eller måla din egen version av Dag 13", sa dr Harker. "Du trodde att vi skulle veta att den hade bytts ut, så du tänkte ut ett löjligt och hemskt alternativ: Du fick Van Nuys att erkänna, trots att du visste att vi skulle inse att han ljög. Sen skulle du avfärda honom och fortsätta. Men du insåg inte att Mr Holly hade designat adventskalendern så att den stämde överens med bykartan, och genom att ta bort din egen hemlighet, lyfte du fram din egen butik: Wilde's Wixies blev din undergång
Valerie blev knallröd i ansiktet och exploderade av ilska. "DEN DÄR DUMMA GAMLA DÅREN! Med sina smarriga, smarta knep!" skrek hon. "Jag borde ha vetat att han skulle komma med ett sista litet skämt. Ni trodde alla att han praktiskt taget var jultomten, men jag visste vilken självgod överlägsenhet han hade över er alla. Han hatade er svaghet och era lögner. Och han hatade mig också, det märktes! Men jag kunde ha varit han! Syster Mary tittade chockat på Valerie och insåg att denna kvinna hade dödat hennes far.
"Om inte den där slynan Lady Miriam hade förstört min familj hade jag kunnat lämna det här hemska stället och flytta till stan som Holly gjorde", sa Valerie och skruvade till adventskalenderbilderna med händerna. Men pappa stack och mamma blev galen och det slutade med att jag fick driva den där dumma butiken!
Syster Mary började sakta röra sig mot Valerie.
"Alla tyckte att jag älskade det, att föra min familjs tradition vidare. Bara Holly kunde se hur olycklig jag var. Hur fångad. Så när han kom till mig och bad om hjälp med sin plan, tog jag chansen. Att sticka folks lögnaktiga ansikten i deras egna hemligheter. Och på julen också, den falskaste tiden på året Valerie fick ett märkligt ansiktsuttryck, en blandning av sorg över sin egen belägenhet och stark ilska. "Men sedan började han säga att det inte handlade om straff, utan om att "befria människor". Då insåg jag att han var en lika stor lögnare som de var. Jag hade sett hans pjäser. Jag visste att han ville att människor skulle få ta konsekvenserna av vad de gjorde
"Och så dödade du honom?" frågade dr Harker.
"Det var en olyckshändelse. Tills det inte var det', sa Valerie. "Jag kunde förmodligen ha dragit tillbaka honom efter att jag knuffat honom ... men jag lät honom falla. Det var inte avsiktligt, vi hade bråkat om kalendern. Jag knuffade honom och han vacklade på kanten ett ögonblick. Och sen var han borta. Efteråt insåg jag att jag ändå borde fullfölja vår plan - fast nu kunde jag göra det på det sätt som han verkligen ville, även om han inte ville erkänna det
Och hon log ett fruktansvärt flin, en syn som dr Harker skulle minnas till slutet av sina dagar.
"Och Van Nuys?" frågade inspektören.
"Den där skithögen? 'Jag gjorde världen en tjänst', sa hon. "Jag träffade honom när Jag träffade honom när jag tröttnade på att göra alla Wixies själv. Han hjälpte mig att i hemlighet smuggla in dem i byn från den plats där jag hade fått dem tillverkade i ett annat land. Wales
"Blimey!" flåsade Dennis Seaton.
"Att utpressa honom till att erkänna var enkelt. Mr Holly hade lika mycket material på sig som alla andra i byn. Han hade samlat information i åratal, genom att tjuvlyssna, spionera, han kunde till och med lyssna på folk i biktstolen genom rören. Han kunde ha utpressat varenda invånare här i årtionden. Men han, vi, valde en annan väg
Vid denna tidpunkt kastade sig syster Mary fram med ett morrande. Det krävdes all inspektör Twelvetrees styrka för att hindra henne från att kasta sig över Valeries hals. "Du dödade min pappa!" skrek hon.
"Nej, du dödade honom! Valerie sköt tillbaka. "Det var du som anonymt avslöjade honom för alla dessa år sedan. Du skickade informationen om hans affärer och de pengar han stal till polisen och tidningarna. Han visste om det. Han sa att han älskade dig för det, men han var inte din pappa längre efter det
"Och sedan gjorde du alla de här andra sakerna ..." sa dr Harker.
"Det var mycket arbete! Men väldigt roligt också', sa Valerie och fick tillbaka sitt leende. "Ibland ville jag att du skulle fånga mig, att du skulle lista ut det, men för det mesta hade jag bara roligt när jag såg dig kämpa. Och nu ..
Valerie drog upp en liten låda ur sin ficka. Inspektör Twelvetrees, som kände till hennes benägenhet för sprängämnen, kastade sig framför sin mor.
Valerie gav honom en trött blick och himlade med ögonen. "Ta det lugnt, det är en julklapp. Det är en julklapp
Hon öppnade lådan och visade dem. Det var en liten Wixie, designad för att se ut precis som dr Harker. "God jul", sa hon.
Det var det sista hon sa innan förstärkningen kom och förde bort henne. Inspektör Twelvetrees kramade sin mamma och hon kramade honom tillbaka.
"Hon hade fel, eller hur? Om Mr Holly?' frågade han.
"Jag antar att vi aldrig kan vara säkra", sa dr Harker. "Men jag har en sak att säga dig, Johnny
"Att allt är över till jul?" frågade han.
"Nej", sa hon och gav honom en kärleksfull knuff. "Jag hoppas att du är hungrig. Jag har en hel kalkon i ugnen, och jag tror att du är min enda kvarvarande gäst ..

Candlestow Adventskalender

Dr Harkers anteckningar
Enid är en mycket svår patient; hon insisterar på att hon bara äter små portioner men äter uppenbarligen mycket choklad. Hon klagade på julen under hela besöket, särskilt på snön och hur mycket hon hatar för mycket dekorationer ..

F

A

2

E

D

1

G

B

C

NYCKEL
1.	Metallstång fastklämd av okänd person
2.	Andra metallstången
A. Krok som roterar moturs
B. Tvärstång av metall som är utformad för att glida åt vänster, hålls på plats av C
C. Elektromagnet
D. Nyckelhål för att avaktivera C
E. Nyckel
F. Automatisk tvärbalk som dras tillbaka åt höger
G. Fyrsiffrig kod för att aktivera F

hint
Steve tänkte på sin första dans med Marie när han ställde in koden ..

3 december

Den

Julkrönika

Skorpion

Spindel

Orm

Bee

Mus

'

4

NYCKEL
Utställningslokal för veteranbilar
Grönsakshandlare
Leksaksmuseum och butik
Bageri
Dennis Seatons hus
• Det tog 10 minuter innan bromsarna slutade fungera.
• 1-2: en halvmil, han körde i 18 km/h
• 2-3: 1 mile, han körde i 22 km/h
• 3-4: 3 km i 19 km/h
• 4-5: 1,5 mil i en hastighet av 23 km/h.

5

3

ledtråd
Den översta nålen på varje snöflinga representerar 1, och du ska arbeta medurs därifrån.

N

W

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

30

31

32

33

34

35

36

37

38

39

40

S

3 rader åt väster.
4 åt söder.
1 åt väster.
7 åt norr.
Sedan 1 åt söder.

Våning 1 - "Jag hittas normalt på en fot. Ibland upptäcker jag att jag är täckt av sot

Våning 2 - "Jag är gjord av det som finns djupt nere i marken, bränn mig med eld och jag ger inte ifrån mig ett ljud

Våning 3 - Händer och ett ansikte men jag vet min plats, varje gåta om detta är en skam!

Våning 4 - "Var finns de tre första sakerna? Den sista nyckeln finns där inne

= elektrisk grind på framsidan av huset 2

= wobbly skorstenskanna

= stege

= läskigt uppblåsbart spöke, anslutet till en gasbehållare

= hink med vatten

= fyrverkeri

= säkring

= Mr Mackintosh
= andra julsångare
= Dr Harker och inspektör Twelvetrees

KEY
A. Okrossbara glasögon. Freda tror att det är siffror skrivna på dem men det är för mörkt för att se.
B. Huvudet hålls fast av metallkrokar som är igensatta med tjock färg. Krokarna är fastsydda med kraftiga stygn.
C. Fluga i metall med starkt magnetiskt spänne, som blockerar åtkomsten till stygnen.
D. Tjocka stygn som bara kan skäras upp med kniv.
E. Blixtlås i plast som hålls på plats av ett elektroniskt lås som kräver en 3-siffrig kod.

6.45:

Kalenderflicka25

6.46:

SirHumph1234

KEY
Bob Utteridges gård
Biblioteket
Dennis Seatons hus
Hoffmans torg
Duncan Testwoods hus
Jingle's Belles
Den lokala teatern
Sir Humphreys stuga
Whispering Johns hus
Mandy Josephs hus
Kvinnoinstitutets huvudkontor
Mr Mackintoshs hus
Butcher's butik
Wildes Wixies
Freda Watsons hus
Mr Hollys hus
Charlie Spearmans hus
Mr Noakes hus
Liam Furths hus
Mr Flowers hus
Lady Miriams hus
Sizzys hus
Systrarna Hunnams yllebutik
Prästgården
Den gamla leksaksfabriken

Lösningar för pussel

1december december - Julstången
Enid åt Gills bit, eftersom den var lika liten (i diameter) och hade mest choklad. Detaljer som låtsassnö och dekorationer är oviktiga, eftersom Enid aldrig såg hela tårtan - bara ändbitarna.
2nde december - Snögubbe
a) Koden är 18-12 - den 18 december är exakt en vecka före jul och den dag då Steve träffade Marie.
b)
i) Sätt in koden i G för att dra tillbaka F.
ii) Ta bort metallstången 1 så att du sedan kan ta bort metallstången 2.
iii) Sätt i nyckeln E in i nyckelhålet D för att avaktivera C.
iv) Dra B tillbaka hela vägen till vänster.
v) Lyft upp kroken A, eftersom dess ände inte kommer att blockeras av B eller 1.
3:e den 3 december - Bauble
John säger att han använde en Transit skåpbil men vittnet säger att det var en Bedford skåpbil.
John säger att han var den förste som gick ut men vittnet säger att skytten gick ut först.
John säger att han släckte lamporna i butiken, men vittnet säger att de redan var släckta.
John säger att han ropade "Happy Christmas" som ett hot, men vittnet säger att han väcktes av ljudet av skriket, så det hände innan han sågs.
John säger att han ropade "Happy Christmas" men vittnet hörde "Merry Christmas".
John säger att hans partner spände hanen med sin andra hand men vittnet säger att skytten höll en påse med pengar i den handen.
John säger att de öppnade skåpbilens sidodörr, men vittnet säger att de öppnade bakdörrarna.
John säger att de svängde höger i slutet av vägen. Vittnet säger att de svängde höger, men från hans perspektiv skulle det vara deras vänster.
John säger att hans pompadour var perfekt. Men det regnade kraftigt, så om han hade tagit av sig renhuvudet skulle hans hår ha blivit väldigt blött och förmodligen förstört.
4e december - julgran
5e december - Jultomten
Det är ett bi, eftersom de andra sakerna är för stora eller inte giftiga. Alan är dödligt allergisk mot bistick. Det är därför han håller sig borta från blommor, bär tråkiga, heltäckande kläder, undviker att använda honung i bakningen och har en EpiPen.
6e december - Ängel
Med hjälp av logisk slutledning kan du räkna ut följande kontrollindikationer i ängelbilderna:
Upp och ner - ängeln vänder sig uppåt/nedåt
Rotera åt vänster eller höger - den ena vingen är mindre än den andra. Så större vinge till vänster = vänster; större till höger = höger
Glida i en av fyra riktningar - ögonen öppna eller stängda. Upstage = två ögon öppna; stage left = vänster öppen, höger stängd; stage right = höger öppen, vänster stängd; downstage = båda ögonen stängda
Den bild du ska välja är därför B.
7e december - släde
Bromsarna måste ha klippts på bageriet.
8e december - Julkaka
Till en början kan det tyckas att det inte finns någon gemensam ingrediens mellan de tre saker som offren ska ha ätit. Men när man kommer ihåg att Ahkar också bakade chokladmandelkakan är det rimligt att tro att han kan ha smakat på den och att han definitivt kom i kontakt med ingredienserna. Därför är den förorenade ingrediensen det som mandelkakan delar med de andra två kakorna: äggpulver.
9e december - Stearinljus
Om man räknar snöflingans övre mittnål som "1", rör sig medsols, runt varje snöflinga det givna antalet gånger och sedan rör sig ett steg i varje numrerad riktning, finner man att koden är 45323.
10e december - Krans
Eftersom vi vet från texten att dr Harker och kommissarie Twelvetrees började på kyrkogårdens östra sida, kan vi utifrån ledtrådarna räkna ut att de börjar vid grav 20 och att han ligger begravd i grav 6. Detta är den enda punkt som kan nås med hjälp av instruktionerna utan att gå utanför kyrkogården.
11den december - Stjärna
Våning 1: "Hittas normalt på en fot, riskerar att vara täckt av sot
Svaret är strumpan.
Våning 2: "Jag är gjord av det som finns djupt nere i marken, bränn mig med eld och jag ger inte ett ljud ifrån mig
Svaret är kol.
Våning 3: "Händer och ett ansikte men jag vet min plats, varje gåta om detta är en skam
Svaret är klockan (vet var den hör hemma = Storbritannien, markerat med Union Jack-flaggan). Det är en skam eftersom så många gåtor handlar om klockor.
Våning 4: "Var finns de tre första sakerna? Den sista nyckeln finns på insidan
Svaret är mantelpiece.
12den december - Candy Cane
Det är för många fingrar på hennes vänstra hand och hennes hårscarf smälter in i/är en del av hennes hår.
Skuggan är egentligen av en morot, inte en kaka, och solen är på fel sida för skuggan.
Det finns identiska moln i bakgrunden och på telegraftråden i bakgrunden är en av fåglarna upp och ner.
Det finns inga fel på den här bilden; det är den riktiga bilden.
Bordets ben trotsar logiken, i M.C. Eschers stil, och klockan är baklänges.
13den december - Ingenting?
Lösning: Van Nuys har inget alibi för den 4:e och den 9:e.
2 december kl. 07.17 - han stal koskulpturer till sitt Cowboy Disco.
3 december, kl. 17.00-17.30 - han höll på med Cowboy Disco.
4 december, kl. 10.47 inget alibihan skulle inte ha stulit burken på grund av sin biallergi.
5 december, kl. 09.30-9.38 - han skulle inte ha tagit biet och stoppat det i skägget på grund av samma biallergi.
6 december, kl. 13.23 - DJ:ar på en bensinstation på motorvägen.
7 december kl. 11.15 - DJ på Little Timmys födelsedagskalas.
8 december kl. 14.20 - stjäl ett parasoll till sin strandfest.
9 december kl. 12.05 - inget alibi. Även om han stal hörlurar från någons hus kunde han ha hackat sig in på distans.
10 december kl. 14.45 - julstrandfest vid strandbadet.
11 december, kl. 10.35 - arbetar som ljudtekniker på en radiostation.
14den december - Strumpa
Dolda i bilden är en gran, en tårta, en polkagris, en stock, en krans, en ängel, en stjärna och en kula.
15den december - Robin
Med hjälp av den information du får och genom att beräkna hans rutt och fågelns flykt kan du logiskt sluta dig till att han måste befinna sig vid X.
16den december - Carol Singer
Gå runt på baksidan av hus nummer 1.
Avaktivera den elektrifierade grinden på hus 2.
Gå runt baksidan av hus 3 för att hämta stegen, och när du är där drar du gasröret från den läskiga figuren vid hus 4.
Klättra upp på stegen till taket på hus 3 och ta bort den vingliga skorstenskannan.
Gå till baksidan av hus 5 och fyll en hink med vatten.
Släck fyrverkeripjäsen med vatten från hinken vid hus 6.
Ta din tillflykt bakom den höga häcken framför hus nummer 7.
17e december - Elf
Rum 1 - Rör B är anslutet till Supersugaren istället för till Superblåsaren och skulle därför suga upp alla barn i närheten och skada dem.
Rum 2 - renen i mitten av gruppen har spetsiga, farliga horn.
Rum 3 - om man följer transportbandens rörelse så borde vikten falla på barn B:s huvud.
18e december - Nötknäpparen
Nötknäpparens arm pekar på olika symboler på klockan från torgets mitt: en vindsymbol för Blow Me Down och en blixtsymbol för Haircuts by Thor. Dess nuvarande armposition pekar på regnbågssymbolen och föremålen finns därför hos Prismatic Gems.
19e den december - Ivy
Du vet att krokarna är fästa med starka stygn, vars åtkomst blockeras av den starka magnetkragen. Du kan inte klippa bort stygnen förrän du vet var Hillary är. Plastdragkedjan hålls på plats av ett elektroniskt lås.
Koden till låset finns på insidan av huvudet, men Hillary kan inte se den fullt ut. Om man använder aceton innan blixtlåset är öppet smälter det och går inte att öppna. Och om du använder elektromagneten innan du har öppnat det elektroniska låset, kommer det att torkas och inte öppnas heller. Så här gör du:
Lys med ficklampan in i glasögonen så att Hillary kan se koden.
Sätt in koden i det elektroniska låset, som öppnas.
Öppna blixtlåset av plast. Du kan nu se var hon befinner sig i kostymen.
Använd elektromagneten för att avmagnetisera kragen och ta bort den.
Nu kan du skära upp stygnen med kniven.
Använd sedan aceton på färgen som blockerar krokarna.
Ta bort huvudet.
20e december - Smällare
Bilderna som ska kopplas ihop matchar upplägget och utfallet av olika skämt.
BWR - svartvitt och överläst = tidning
Kyckling = väg
Hur många människor = glödlampa
Knack knack = vem är där?
När linjerna är dragna kan du se vilka siffror som har rätt mönster av linjer på sig, vilket ger dig numret 7348.
21den december - De tre vise männen
De är alla skrivna på samma papper med vattenstämpeln robin.
De använder alla ordet "albeit" trots de olika skrivstilarna.
De innehåller alla "its" utan apostrof.
Det finns bläckfläckar på dem alla, vilket säger att de alla är skrivna med samma läckande penna.
22nde december - Ren
Det är den som var där efter att affischen sattes upp men innan graffitin målades över. Mrs Kenwoods affisch sitter över ett lerigt fotbollsavtryck på väggen, så den måste ha satts upp mellan 9.45 och 11.20. Alla andra övervakades av andra, så det måste vara Jingle.
23rd december - Misteln
Med allas rörelser i åtanke var den enda gången som Lady Miriam var ensam och obevakad med någon med Greg Wilde i grovköket kl. 20.45-20.51, eftersom det inte fanns någon i matsalen vid denna tidpunkt.
Greg Wilde: Köket, 8-8.09 - Matsalen, 8.09-8.29 - Köket, 8.29-8.54 - Solrummet, 8.54-9
Cynthia Wilde: Matsal, 8-8.05 - tar med lady Miriam för att se verkstaden, 8.05-8.12 - grovkök, 8.12-8.32 - solrum, 8.32-9
Lady Miriam: Matsalen, 8-8.05 - Cynthia Wilde tar med henne för att se verkstaden, 8.05- 8.12 - går på toaletten, 8.12-8.20 - talar med Dennis Seaton i arbetsrummet, 8.20-8.35 - solrummet, 8.35-8.40 - matsalen, 8.40-8.45 - grovköket för drinkar, 8.45-8.51 - tillbaka i solrummet, 8.51-9
Sir Humphrey: Solrum, 8-8.29 - WC, 8.29-8.37 - solrum, 8.37-9
George Stones matsal, 8-8.23 - vänster genom solrummet, entréhallen och vestibulen
Dennis Seaton: WC, 8-8.10 WC, 8-8.10 - arbetsrum, 8.10-8.40 - entréhall, 8.40-8.51 - verkstad, 8.51-9
Mary Joseph: vistades i solrummet hela tiden
Joe Joseph: Solrummet, 8-8.18 - kollar in verkstaden, 8.18-8.40 - pratar med Lady Miriam i matsalen, 8.40-8.45 - arbetsrummet, 8.45-9
24e december - närvarande
13 december - Lady Miriam gick vilse på grund av snöflingorna som skymde vägskyltarna.
16 december - meddelandet som Lady Miriam fick matchar de förfalskade brev som gavs till de tre bibliotekarierna den 21:a.
17 december - Bethany Bryants boktitlar verkar vara lömska hänvisningar till händelserna den 17:e, och därför uppfanns hon förmodligen av Advent.
19 december - Stuyvesants syster drack förmodligen infekterat kranvatten, och det är till och med möjligt att Advent var ansvarig för det.
20 december - kameran blockerades av en snöflinga, precis som vägskyltarna, vilket tyder på att Advent satte upp den.
21 december - meddelandet till Sir Humphrey skickades av "CalendarGirl25", förmodligen en hänvisning till adventskalendrar.
22 december - Sir Humphreys minne är uppenbarligen inte bra, eftersom han dagen innan sa att han skulle berätta för sin fru vart han skulle, men det gjorde han inte.
25den december - Holly
När du har matchat alla drabbade personer/platser med varje adventsdag återstår en plats som inte drabbades, vilket antyder vem som är den skyldige. Du kan använda bilderna på adventskalendern för att räkna ut var alla fönster sitter i förhållande till varandra. Då kan man se att kalendern stämmer överens med den karta över byn som Mr Holly har gjort. Med detta i åtanke kan du se att där nummer 13 skulle ha varit ligger Wildes Wixies (och detta stämmer också överens med ledtråden på sidan 97 om att Whispering Johns hus ligger mittemot Wixies butik). Detta pekar ut Valerie Wilde som den person som medvetet inte skickade en bild till sig själv, och hon är därför Advent.

NYCKEL
1. Hunnam Sisters' Wool Shop
2. Slakteributik
3. Whispering Johns hus
4. Duncan Testwoods hus
5. Mr Noakes hus
6. Dennis Seatons hus
7. Mr Flowers hus
8. Kvinnoinstitutets huvudkontor
9. Bob Utteridges gård
10. Liam Furths hus
11. Den lokala teatern
12. Sizzys hus
Wildes Wixies
14. Prästgården
15. Sir Humphreys stuga
16. Mr Mackintoshs hus
17. Den gamla leksaksfabriken
18. Hoffmans torg
19. Freda Watsons hus
20. Charlie Spearmans hus
21. Biblioteket
22. Jingle's Belles
23. Lady Miriams hus
24. Mandy Josephs hus
25. Mr Hollys hus